ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року	Львів	Справа № 300/7767/24 пров. № А/857/15143/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                        Глушка І.М., Хобор Р.Б
за участю секретаря судового засідання              Доморадової Р.В.
за участю представника позивача                              Солонини Р.Д.
за участю представника відповідача                     Гавадзина М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року, прийняте суддею Тимощуком О.Л. о 15 годині 52 хвилині, у м. Івано-Франківську, повний текст складено 07 квітня 2025 року, у справі № 300/7767/24 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Грін енерджі інвест» до  Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
            
                                                  встановив:

10.10.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Грін енерджі інвест» (далі – ТОВ, позивач) звернулося в суд з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (ППР) №41841158 від 30.09.2024 (з урахуванням листа ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 11.10.2024 про виправлення описки в номері ППР №020812/0702 від 30.09.2024), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 2230323 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1957992 грн., та за штрафними санкціями в сумі 272331 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 позов задоволено.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на норми П(С)ПО 7 вбачається, що підприємства мають право поділу об`єкта основних засобів, який складається з частин і кожна з цих частин може визначатися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Окрім того, платник податку має враховувати термін корисного використання об`єкта, який би не впливав на викривлення інформації про основні засоби у фінансовій звітності. Водночас, згідно із пунктом 4 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 одиницею обліку основних засобів є окремий об`єкт. Окремим об`єктом основних засобів є: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдями до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс певну роботу тільки у складі комплексу, а не самостійно; незавершені капітальні інвестиції; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин (компонентів), які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку окремим об`єктом основних засобів. Орендовані об`єкти основних засобів можуть залишатися з інвентарним номером орендодавця (якщо таких інвентарних номерів орендарем не присвоєно об`єктам основних засобів). Дані про кожний інвентарний об`єкт основних засобів заносяться до інвентарної картки або іншого регістру аналітичного обліку основних засобів. Інвентарні картки реєструються в опису інвентарних карток обліку основних засобів. інвентарні картки в картотеці бухгалтерії розташовуються за групами основних засобів з виділенням окремої групи таких об`єктів, що тимчасово не експлуатуються (капітальний ремонт, реконструкція та інше поліпшення і консервація об`єктів) (пункт 9 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів). Суд зауважив, що розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу), зокрема для групи 3 будівлі - в 20 років та для групи 4 машини та обладнання - в 5 років. У той же час, якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Водночас при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори. Щодо електростанцій, які позивач визначив, як споруди з кодом об`єктів згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000-2302.4, то з акту перевірки вбачається, що службовими особами зроблено висновок про те, що позивачем нараховувалася амортизація в порушення норм ПК України, зокрема, ТОВ внаслідок поділу цілісних об`єктів нерухомого майна на частини з різним строком корисного використання (експлуатації) та невірної класифікації групи основних засобів, до яких належать сонячні електростанції, допущено завищення амортизаційних відрахувань. Згідно наданих до суду документів та доказів щодо бухгалтерського обліку позивача (фінансових звітів, оборотно-сальдових відомостей, аналізами рахунку) судом встановлено, що у відповідності до даних такого обліку вказані вище засоби є окремими основними засобами, із різним строком корисного використання і обліковуються як основні засоби четвертої групи для цілей амортизації «Машини та обладнання». Таким чином, з наданих до суду документів та матеріалів можна встановити, що позивачем було проведено класифікацію основних засобів, що є частинами об`єкту сонячної електростанції та проведено їх розподіл по групах. Суд звернув увагу на те, що згідно з актом перевірки, контролюючий орган в обґрунтування доводів щодо необхідності віднесення сонячних електростанцій до цілісного об`єкту нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності платника податку для виробництва електроенергії, посилається на ДК 018-2000 «Державний класифікатор будівель і споруд», однак відповідно до державного класифікатора, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, даний документ є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 №971 «Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року» та не пов`язаний з бухгалтерським та податковим обліком основних засобів та їх амортизацією. Фактично об`єкт альтернативної енергетики відповідно до наведених вище норм є сукупністю засобів (інструментів) якими є енергогенеруюче та інше обладнання. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що строк корисного використання основних засобів (обладнання Дахова сонячна елетростанція «Меблева – 1 черга», Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 2», Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 3») складає 10 років та основних засобів (обладнання Комплекс технічних засобів АСКОЄ) складає 2 роки. Відтак, строки корисного використання об`єктів основних засобів (сонячні полікристалічні модулі, інвертори), які є частинами об`єкту (сонячна електростанція), за кодом класифікації 2302.4 «Електростанції нетрадиційних джерел енергії») в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені підпунктом 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України для 4 групи основних засобів. Отже, використання для нарахування амортизації строків корисного використання (експлуатації) зазначених об`єктів основних засобів, встановлених в бухгалтерському обліку позивача, і які дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені підпунктом 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України для 4 групи основних засобів, відповідає вимогам підпункту 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України.
Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав з порушення норм матеріального та процесуального права, а також при не повному з`ясуванні обставин справи, які необхідно було встановити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що перевіркою встановлено, що ТОВ «Грін енерджі інвест» в періоді, що перевірявся, здійснило будівництво та відповідне введення в експлуатацію наступних об`єктів основних засобів: 1) дахова сонячна електростанція «Меблева-1 черга», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1; 2) дахова сонячна електростанція «Меблева- 2», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1; 3) дахова сонячна електростанція «Меблева-3», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1. Відповідно до технічних характеристик, наведених в наданих до перевірки документах, введені в експлуатацію об`єкти - сонячні електростанції є цілісним об`єктом нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності платника податків для виробництва електричної енергії. Відповідно до підпункту 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України, якою визначено мінімально допустимі строки амортизації, необхідно використовувати терміни корисного використання об`єкту - сонячна електростанція, як для групи основних засобів «споруди» (група 3), а саме: 15 років. Перевіркою встановлено, що позивачем нараховувалася амортизація в порушення вимог підпункту 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України. Зазначене порушення виникло на підставі невірної класифікації товариством щодо основних засобів - об`єктів (сонячних електростанцій), за кодом класифікації 2302.4 «Електростанції на нетрадиційних джерелах енергії», внаслідок поділу цілого об`єкту на різні групи основних засобів. Відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунках бухгалтерського обліку: 10 «основні засоби» та 13 «знос (амортизація) необоротних активів» частини обладнання сонячних електростанцій, а саме: модулі фотоелектричні сонячні, інвертори, комплекс технічних засобів АСКОЄ, ТОВ «Грін енерджі інвест» віднесено до 4 групи основних засобів «Машини та обладнання», а не до 3 групи «Будинки, споруди та передавальні пристрої», що призвело до завищення амортизаційних відрахувань в загальній сумі - 5295342,33 грн, в тому числі по періодах: 2022 рік - 2409653,54 грн, 2023 рік - 2885688,78 грн. 
Зазначає, що розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу), зокрема для група 3 - будівлі в 20 років та для групи 4 - машини та обладнання в 5 років. При цьому, що якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Водночас при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори. Вважає необґрунтованими висновок суду, що таке обладнання як сонячні модулі та столи опорні є самостійними основними засобами, можуть бути демонтовані та встановлені в будь-якому іншому місці з подальшим використанням за своїм функціональним призначенням, оскільки вказані елементи є необхідними складовими сонячної електростанції та зазначені у їх складі позивачем самостійно при поданні документів під час введення їх у експлуатацію.
Відповідно до КОФ споруди електростанцій та підприємств електро- і теплоенергетики віднесено до 1 групи основних засобів – будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої. Отже, фотогальванічна станція є об`єктом основних засобів, котрий являє собою відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс– певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно, цільовим призначенням якого є вироблення електричної енергії. Отже, перевіркою встановлено, що позивачем об`єкти основних засобів (сонячна електростанція), неправомірно віднесено до 4 групи основних засобів «Машини та обладнання» із мінімально допустимим строком корисного використання 5 років та із застосуванням мінімально допустимого строку 2 роки (п. 431 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).
Позивачем доказів на підтвердження встановлення показників визначених даною правовою нормою щодо кожної з частин з яких складаються сонячні електростанції та які обліковано на бухгалтерських рахунках 104, 109 (машини та обладнання) під час здійснення їх бухгалтерського обліку надано не було. Також позивачем не надано належного обґрунтування з посиланням на відповідні документи на підтвердження факту того, що складові сонячних електростанцій взагалі мають різний строк корисного використання (експлуатації) тобто, що вони мають різні показники за наступними критеріями: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори. Звертає увагу суду, що саме по собі введення в експлуатацію наказами позивача сонячної (фотовольтаїчної) електростанції окремими частинами основних засобів не є беззаперечним доказом правильності ведення бухгалтерського обліку та розрахунку амортизаційних витрат, оскільки подані позивачем накази на введення в експлуатацію основних засобів складено без врахування зазначених вище вимог законодавства.
Конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій, а відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно.
Незалежно від способу одержання готової сонячної електростанції в обліку вона розглядається як єдиний об`єкт основних засобів.
Так, з урахуванням технічних характеристик, умов монтажу (установки) обладнання, особливостей технічної експлуатації та інших критеріїв, можна прийти до висновку, що майно – фотоелектричні установки та модулі СЕС, інвертори, трансформатори, засоби обліку, комірки для їх розміщення та з`єднання, пожежна сигналізація все це є складовими частинами єдиного об`єкту – дахова сонячна елктростанція, а від так повинна бути віднесено до 3 групи обліку нерухомого майна та обліковуватися в бухгалтерському обліку по 103 «Будівлі і споруди», оскільки обладнання та устаткування змонтовані в єдину систему фотогальванічного комплексу з єдиною метою – генерування сонячної енергії в електричну. В результаті реалізації Електричної енергії підприємство й отримує прибуток.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, який просить задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Грін енерджі інвест» зареєстроване 29.12.2017. Види діяльності: 35.11 Виробництво електроенергії (основний), 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 35.12 Передача електроенергії, 35.13 Розподілення електроенергії, 35.14 Торгівля електроенергією (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області у період з 20.08.2024 по 02.09.2024 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 29.12.2017 по 30.06.2024, за результатами якої складено акт перевірки №15892/09-19-07-02/41841158 від 09.09.2024.
Висновками акту перевірки №15892/09-19-07-02/41841158 від 09.09.2024 встановлено порушення ТОВ, зокрема: підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.1, пункту138.2, підпункту 138.3.3 пункту 138.3 статті 138, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 1957992 грн, в тому числі за 2019 рік – 136163 грн, 2021 рік – 868668 грн, 2022 - 433738 грн, 2023 - 519424 грн.
На підставі акта перевірки №15892/09-19-07-02/41841158 від 09.09.2024 відповідачем винесено ППР форми «Р» №020812/0702 від 30.09.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 2230323 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1957992 грн, та за штрафними санкціями в сумі 272331 грн.
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Суд першої інстанції вірно вказав, що для перевірки правильності нарахування та сплати позивачем податку на прибуток підприємств за спірний період, необхідно встановити правильність визначення платником своїх доходів та витрат в їх грошовому вираженні. При цьому, необхідною умовою для встановлення факту отримання платником доходу та понесення витрат, є їх підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з положеннями підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України (в редакції, чинній до 22 травня 2020) розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.
Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.
Законом України від 16 січня 2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних не узгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466-IX) в абзаці першому підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України слова «основних засобів або нематеріальних активів» замінено словами «основних засобів та нематеріальних активів», а слова «крім виробничого методу» виключено.
Підпунктом 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України встановлено мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів (з 23 травня 2020 відповідно до Закону № 466-IX доповнено словами (крім випадку застосування виробничого методу нарахування амортизації) та визначено, що мінімально допустимі строки корисного використання для група 3 - будівлі є 20 років, споруди - 15 років, передавальні пристрої - 10 років, та для групи 4 - машини та обладнання - 5 років.
Мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів використовуються з урахуванням наступного.
У разі коли строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку менше ніж мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів, то для розрахунку амортизації використовуються строки, встановлені цим підпунктом.
У разі коли строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені цим підпунктом, то для розрахунку амортизації використовуються строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів, встановлені в бухгалтерському обліку.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає П(С)БО 7 «Основні засоби».
Пунктом 4 П(С)БО 7 «Основні засоби» визначено наступні поняття: амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації); основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік); об`єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.
Пунктами 7 та 8 П(С)БО 7 «Основні засоби» визначено, що придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів.
Первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються в зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів; інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.
Фінансові витрати не включаються до первісної вартості основних засобів, придбаних (створених) повністю або частково за рахунок запозичень (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати»).
Первісна вартість об`єкта основних засобів збільшується з одночасним створенням забезпечення на обґрунтовану розрахунком суму зобов`язання, яке відповідно до законодавства виникає у підприємства щодо демонтажу, переміщення цього об`єкта та приведення земельної ділянки, на якій він розташований, у стан, придатний для подальшого використання (зокрема на передбачену законодавством рекультивацію порушених земель).
За змістом абзацу 9 пункту 3 П(С)ПО 7 об`єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством.
Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів.
Отже, з огляду на вищевикладені норми П(С)ПО 7 слідує, що підприємства мають право поділу об`єкта основних засобів, який складається з частин і кожна з цих частин може визначатися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Окрім того, платник податку має враховувати термін корисного використання об`єкта, який би не впливав на викривлення інформації про основні засоби у фінансовій звітності.
Відповідно до підпунктів 5.1.3 та 5.1.4 підпункту 5.1 пункту 5 П(С)БО 7 «Основні засоби» встановлено, що для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: 5.1.3. «Будівлі, споруди та передавальні пристрої»; 5.1.4. «Машини та обладнання».
Згідно з положеннями підпунктів 1.3 та 1.4 Методичних рекомендацій для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: 1.3. «Будівлі, споруди та передавальні пристрої»; 1.4. «Машини та обладнання».
Відповідно до пункту 23 П(С)БО 7 «Основні засоби» нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вказаних положень чинного законодавства, можна дійти висновку, що підприємства мають право поділу об`єкта основних засобів, який складається з частин, і кожна з цих частин може визначатися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. Водночас платник податку має враховувати термін корисного використання об`єкта, який би не впливав на викривлення інформації про основні засоби у фінансовій звітності.
Про це також зазначено у пункті 4 Методичних рекомендацій, згідно з яким одиницею обліку основних засобів є окремий об`єкт. Окремим об`єктом основних засобів є: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдями до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з`єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки у складі комплексу, а не самостійно; незавершені капітальні інвестиції; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством. Якщо один об`єкт основних засобів складається з частин (компонентів), які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку окремим об`єктом основних засобів.
Пунктом 24 П(С)БО 7 «Основні засоби» встановлено, що при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори.
Відповідно до пункту 25 П(С)БО 7 «Основні засоби» (в редакції чинній до 26 травня 2022) строк корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів переглядається в разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання. Амортизація об`єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем зміни строку корисного використання.
Згідно з пунктом 25 П(С)БО 7 «Основні засоби» (в редакції чинній з 26 травня 2022) строк корисного використання (експлуатації) та ліквідаційна вартість об`єкта основних засобів переглядаються на кінець звітного року у разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання. Амортизація об`єкта основних засобів нараховується, виходячи з нового строку корисного використання та ліквідаційної вартості, починаючи з місяця, наступного за місяцем зміни строку корисного використання та/або ліквідаційної вартості.
Пунктом 26 П(С)БО 7 «Основні засоби» встановлено, що амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів, зокрема, прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів. Нарахування амортизації може здійснюватися з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу).
Відповідно до пунктів 29 та 30 П(С)БО 7 «Основні засоби» нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12. Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об`єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу амортизації припиняється з дати, що настає за датою вибуття об`єкта основних засобів. Суму нарахованої амортизації всі підприємства відображають збільшенням суми витрат підприємства і зносу основних засобів.
Суд першої інстанції вірно вказав, що розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу), зокрема для група 3 - будівлі в 20 років, споруди - 15 років, передавальні пристрої - 10 років, та для групи 4 - машини та обладнання в 5 років.
Також, суд першої інстанції вірно враховув, що якщо один об`єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об`єкт основних засобів. При цьому важливим аспектом є те, що дієслово «може» вказує на наявність у платника податків саме права обирати на власний розсуд між варіантами дій, кожен з яких є правомірним.
Водночас при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об`єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об`єкта та інші фактори.
Так, у справі, що розглядається, судом встановлено, що позивач здійснив будівництво та відповідне введення в експлуатацію наступних об`єктів основних засобів:
1) дахова сонячна електростанція «Меблева-1 черга», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1;
2) дахова сонячна електростанція «Меблева- 2», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1;
3) дахова сонячна електростанція «Меблева-3», яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І., 1.
Факт введення в експлуатацію вищезазначених об`єктів - сонячних електростанцій підтверджено наданими до перевірки дозвільними документами та не заперечується сторонами.
Так, на підставі наказів директора ТОВ «Грін енерджі інвест» збудовані споруди - сонячні електростанції введено в експлуатацію, зокрема: наказом від 30.09.2018 №1-з введено в експлуатацію об`єкти: Дахова сонячна електростанція «Меблева – 1 черга», Комплекс технічних засобів АСКОЄ. Встановлено строк корисного використання: Дахова сонячна елетростанція «Меблева – 1 черга» - 10 років, Комплекс технічних засобів АСКОЄ - 2 роки; наказом від 31.12.2019 № 1-з введено в експлуатацію об`єкти: Дахова сонячна міні електростанція «Меблева – 2», Комплекс технічних засобів АСКОЄ. Встановлено строк корисного використання: Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 2» - 10 років, Комплекс технічних засобів АСКОЄ - 2 роки; наказом від 10.08.2020 № 1-з введено в експлуатацію об`єкти: Дахова сонячна міні електростанція «Меблева – 3», Комплекс технічних засобів АСКОЄ. Встановлено строк корисного використання: Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 3» - 10 років, Комплекс технічних засобів АСКОЄ - 2 роки.
Згідно наданих документів та доказів щодо бухгалтерського обліку позивача, а саме, фінансових звітів, оборотно-сальдових відомостей, актів наданих послуг, контрактів, специфікацій, митних декларацій, платіжних доручень, вказані вище засоби є окремими основними засобами, із різним строком корисного використання і обліковуються як основні засоби четвертої групи для цілей амортизації «Машини та обладнання». 
Також судом першої інстанції встановлено, що товариством проводилася на вимогу податкового органу інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується копією наданого наказу № 4-з від 28.08.2024 «Про проведення інвентаризації».
Таким чином, товариством використано надане податковим законодавством та Правилами (Стандартами ) бухгалтерського обліку право поділу об`єкта основних засобів, який складається з частин, і визначення в бухгалтерському обліку кожної з частин як окремого об`єкту основних засобів, з врахуванням терміну її корисного використання.
Згідно з актом перевірки, контролюючий орган в обґрунтування доводів щодо необхідності віднесення сонячних електростанцій до цілісного об`єкту нерухомого майна, що використовується в господарській діяльності платника податку для виробництва електроенергії, посилається на ДК 018-2000 «Державний класифікатор будівель і споруд», однак відповідно до державного класифікатора, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, даний документ є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Класифікатор розроблено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 №971 «Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року» та не пов`язаний з бухгалтерським та податковим обліком основних засобів та їх амортизацією.
Відповідачем проаналізовано декларації про початок виконання будівельних робіт, сертифікатів про відповідність закінченого будівництвом об`єктів, технічні паспорти; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, і зроблено висновок, що відповідно до технічних характеристик, наведених в документах, наданих до перевірки, дахові сонячні електростанції «Меблева-1 черга», «Меблева-2», «Меблева-3», які розташовано на будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Левинського І, 1, є окремими цілісними об`єктами нерухомого майна, що використовуються в господарській діяльності платника податків для виробництва електричної енергії і необхідно використовувати терміни корисного використання об`єкту сонячна електростанція, як для групи «Основні засоби – cпоруди» (група 3), а саме, 15 років. 
Колегія суддів вважає, що керуватися при визначенні об`єкта в бухгалтерському обліку визначенням наданим будівлі (споруди) Державним класифікатором, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, є необґрунтовано і недоцільно, так як даний документ є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації, розроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 № 971 «Про Програму реформування державної статистики на період до 2002 року» та який не пов`язаний з бухгалтерським та податковим обліком основних засобів та їх амортизацією. 
Визначення об`єкту альтернативної енергетики надано у Законі України «Про альтернативні джерела енергії енергогенеруюче та інше обладнання, що виробляє енергію за рахунок використання альтернативних джерел енергії, частка яких становить не менш як 50 відсотків від встановленої потужності всіх задіяних на об`єкті джерел енергії. 
Досліджуючи питання можливості віднесення об`єкта енергетики до цілісного нерухомого майна, слід врахувати Порядок (правила) організації та ведення обліку за ліцензованими видами діяльності суб`єктами господарювання у сфері теплопостачання, затверджені постановою НКРЕКП від 10.10.2017 №1223.
Відповідно до пункту «б» статті 9-2 Закону України «Про ринок електричної енергії» на об`єктах електроенергетики, у тому числі введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання виділяють наступні елементи обладнання: фотоелектричні модулі, металоконструкції пiдфотоелектричні модулі, комплектна трансформаторна пiдстанцiя КТПБ-iнверторна, системи акумуляції енергії, трекерні системи
Згідно з підпунктом 4 пункту 1.7 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27 грудня 2017  №1467 (далі - Ліцензійні умови) до заяви про отримання ліцензії здобувачем ліцензії додається, зокрема, відомість про місця та засоби провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії. При оформленні вказаної відомості необхідно зазначати найменування та тип всього енергогенеруючого обладнання та їх заводський та інвентарний номери.
Таким чином, поділ енергогенеруючого обладнання сонячних електростанцій на окремі об`єкти є прямою вимогою Ліцензійних умов. Також здійснення відповідного поділу передбачено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до п. 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 1467 при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких технологічних вимог, зокрема, засоби провадження господарської діяльності мають належати здобувачу ліцензії (ліцензіату) на праві власності та/або господарського відання, та/або користування, та/або перебувати у концесії, лізингу. 
Крім того, відповідно до Ліцензійних умов, до заяви про отримання ліцензії здобувачем ліцензії додаються документи згідно з переліком. Одним з таких документів є відомість про місця та засоби провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії. 
При оформленні зазначеного документа необхідно зазначати найменування та тип всього енергогенеруючого обладнання та їх заводський та інвентарний номери. Дана обставина є свідченням того, що поділ енергогенеруючого обладнання на окремі об`єкти є прямою вимогою Ліцензійних умов. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, дійшов вірного висновку, що фактично об`єкт альтернативної енергетики відповідно до наведених вище норм є сукупністю засобів (інструментів), якими є енергогенеруюче та інше обладнання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту.
Міжнародні стандарти фінансової звітності (далі міжнародні стандарти) прийняті Радою міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності. 
За приписами ч. 2 та 3 ст. 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, материнські підприємства груп, у складі яких є підприємства, що становлять суспільний інтерес, материнські підприємства великої групи, які не належать до категорії великих підприємств, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами. Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. 
Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно, зокрема, визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.
Наказом № 1 від 02.01.2019 Про затвердження облікової політики ТОВ затверджено Положення про облікову політику та введено його в дію з 02.01.2019. 
Пунктом 1.1 Положення про облікову політику ТОВ передбачено відображення господарських операцій в бухгалтерському обліку і складення фінансової звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 
Згідно п. 6.5 цього Положення до основних засобів віднесено матеріальні необоротні активи, вартість яких перевищує 6 000 грн. 
Відповідно до п. 6.7, 6.9 Положення визначено амортизацію основних засобів та нематеріальних активів здійснювати прямолінійним методом із застосуванням строків, встановлених для кожного об`єкта основних засобів і нематеріальних активів окремо на підставі письмового розпорядження генерального директора. Нараховувати амортизацію основних засобів та нематеріальних активів щомісяця. 
Одиницею бухгалтерського обліку запасів визнається їх найменування (п. 6.14 Положення). 
Колегія суддів виснує, що ТОВ було враховано вимоги НП(с)БО 7 Основні засоби в обліковій політиці. Відповідачем зауважень чи порушень позивачем ведення податкового обліку не встановлено.
При цьому, положення Податкового кодексу України містять виключно вимоги щодо мінімально допустимих строків амортизації основних засобів. Вищенаведені положення також не містять обмежень чи спеціальних процедур щодо визначення строків корисного використання основних засобів для цілей амортизації, пов`язаних із даними сертифікатів якості чи строків гарантійного обслуговування таких основних засобів.
Відповідно до наведеної у пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України класифікації груп основних засобів та інших необоротних активів і мінімально допустимих строків їх амортизації, до 4-ї групи основних засобів відносяться машини та обладнання з мінімально допустимим строком корисного використання 5 років. 
Згідно з положеннями пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів використовуються з урахуванням наступного. 
У разі, якщо строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку менше, ніж мінімально допустимі строки амортизації основних засобів та інших необоротних активів, то для розрахунку амортизації використовуються строки, встановлені пп. 138.3.3 ПК України. 
У разі, якщо строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів в бухгалтерському обліку дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України, то для розрахунку амортизації використовуються строки корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів, встановлені в бухгалтерському обліку. З матеріалів справи вбачається, що строк корисного використання основних засобів (обладнання дахових сонячних електростанцій «Меблева-1 черга», «Меблева-2», «Меблева-3»3) складає 10 років. 
Відтак, строки корисного використання об`єктів основних засобів (сонячні панелі та інвертори), які є частинами об`єкту (дахова сонячна електростанція), за кодом класифікації 2302.4 Електростанції нетрадиційних джерел енергії) в бухгалтерському обліку є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України для 4 групи основних засобів.
Отже, використання для нарахування амортизації строків корисного використання (експлуатації) зазначених об`єктів основних засобів, встановлених в бухгалтерському обліку позивача, і які дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України для 4 групи основних засобів, відповідає вимогам пп. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України.
Таким чином, доводи контролюючого органу про те, що ТОВ повинен обліковувати об`єкти дахових сонячних електростанцій «Меблева-1 черга», «Меблева-2», «Меблева-3»3 (сонячні панелі та інвертори, АСКОЕ) на балансі товариства за третьою групою як споруди із строком їх амортизації 15 років не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на визначення в бухгалтерському обліку як окремих об`єктів основних засобів обладнання, яке входить до складу об`єктів основних засобів обладнання Дахова сонячна елетростанція «Меблева – 1 черга», Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 2», Дахова сонячна міні елетростанція «Меблева – 3» та основних засобів (обладнання Комплекс технічних засобів АСКОЄ) та обліковуються ним як основні засоби четвертої групи для цілей амортизації «Машини та обладнання»; використання позивачем для нарахування амортизації строків корисного використання (експлуатації) зазначених об`єктів основних засобів, які ним віднесено до четвертої групи «Машини та обладнання» та які дорівнюють або є більшими, ніж ті, що встановлені підпунктом 138.3.3 пункту 138.3 статті 138 ПК України для 4 групи основних засобів.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки окремі складові частини сонячної електростанції не можуть генерувати електроенергію незалежно (автономно) одні від інших, тому мають розглядатися як цілісний об`єкт основних засобів в розумінні НП(С)БО 7 «Основні засоби» з огляду на те, що відповідна позицію не узгоджується з положеннями пункту 4 П(С)БО 7 «Основні засоби» та пункту 4 Методичних рекомендацій та нівелює право платника податків на визначення в бухгалтерському обліку об`єкту основних засобів, який складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), як одного об`єкту чи визначення кожної з відповідних частин в бухгалтерському обліку як окремих об`єктів основних засобів.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 у справі № 300/2904/24.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і з таким погоджується колегія суддів, що податкове повідомлення-рішення № 020812/0702 від 30.09.2024 не відповідає встановленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки воно прийняте за відсутності відповідної законної підстави та необґрунтовано.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені скаржниками в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-        
                                            
                                                постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року  у справі № 300/7767/24 – без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.              

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено  01.08.25