УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

20 серпня 2025 року 
м. Київ
справа №2а-7421/11
адміністративне провадження № К/990/32920/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року
у справі №2а-7421/11
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Черкаської міської ради 
про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1                                (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 03 листопада 2011 року №3-292 «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 під розміщення магазину по АДРЕСА_1 , біля перехрестя зі спуском Б. Хмельницького»;

- зобов`язати Черкаську міську раду протягом місяця з дня набрання судовим рішенням чинності, розглянути на сесії проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 під розміщення магазину по АДРЕСА_1 , біля перехрестя зі спуском Б. Хмельницького, і прийняти відповідне вмотивоване рішення з цього питання.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 квітня 2024 року заяву               ФОП ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання повернуто без розгляду.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 19 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про визнання поважними причини пропуску строку звернення до виконання виконавчого документу та поновлення пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого листа №2а-7421/11 щодо боржника Черкаської міської ради.

У січні 2025 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси із заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України           (далі - КАС України), в якій просив визнати протиправною бездіяльність Черкаської міської ради щодо невиконання постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 лютого 2012 року у справі №2а-7421/2011 стосовно розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 під розміщення магазину по АДРЕСА_1 , біля перехрестя зі спуском Б. Хмельницького.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2025 року заяву повернуто заявникові на підставі частини п`ятої статті 383 КАС України, тобто у зв`язку з пропуском процесуального строку для звернення із такою заявою.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2025 року змінено мотивувальну частину ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2025 року, виклавши її зміст в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2025 року залишено без змін.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,           ФОП ОСОБА_1 31 липня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин першої і другої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;                   10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини четвертої статті 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

За правилами частини п`ятої статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Правовий інститут судового контролю за виконанням судових рішень, унормований статтею 383 КАС України, передбачає особливий порядок звернення до суду. Так, відповідно до частин першої та другої статті 383 КАС України, позивач має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача на виконання рішення суду або порушення його прав, підтверджених таким рішенням. У заяві, зокрема, зазначається інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та хід виконавчого провадження.

Вищенаведена процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. При цьому, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень така особа має право звернутись протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Ключовим аспектом є необхідність вичерпання позивачем усіх можливих заходів для виконання судового рішення, включаючи примусове виконання, до звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а зазначив, що звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є винятковим заходом, якщо позивач вичерпав усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Так судами встановлено, що рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №2а-7421/11 набрало законної сили 06 червня 2013 року. Проте, ФОП ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу виконавчого листа лише 05 квітня 2024 року, тобто більш ніж через десять років після набрання рішенням законної сили. Більше того, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 07 червня 2016 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи заявника щодо тривалої протиправної бездіяльності та відсутності чітких строків у разі бездіяльності, оскільки положення частини четвертої статті 383 КАС України чітко встановлює, що заява може бути подана протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого листа сплив 07 червня 2016 року, а заява в порядку статті 383 КАС України була подана лише 16 січня 2025 року, це відбулося значно пізніше встановленого законодавством граничного строку для звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеною процесуальною нормою окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку для вчинення окремої процесуальної дії. Для цього особа, зацікавлена у належному захисті свого порушеного права, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому положення КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що позивач пропустив процесуальний строк без поважних на те причин. Поновлення такого строку, в даному конкретному випадку, буде порушенням принципу правової визначеності.

Водночас, у касаційній скарзі позивач сам зазначив, що сподівався на добровільне виконання рішення боржником і, у зв`язку з цим, не звертався за виконавчим листом раніше, що лише підтверджує його пасивну бездіяльність.

Щодо аргументу позивача про нібито «взаємовиключні судові рішення» та «позбавлення права на судовий захист» колегія суддів зазначає таке.

Так Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 30 вересня 2024 року у справі №580/11478/23, на яку посилається скаржник, скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року і роз`яснив, що у випадку невиконання судового рішення слід звертатися в порядку статті 383 КАС України. 

Однак, це роз`яснення стосується лише належного процесуального способу захисту та не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися всіх вимог статті 383 КАС України, включаючи строки подання заяви та вичерпання інших засобів примусового виконання. 

Таким чином, суди не приймали, як вважає позивач, «взаємовиключних» рішень щодо права на захист, а лише застосовували норми процесуального права щодо порядку його реалізації. 

Отже повернення позивачу його заяви з підстав недотримання позивачем вимог статті 383 КАС України не є позбавленням права на судовий захист як такого, а є наслідком лише невиконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Щодо скарг на якість документів та інші загальні порушення колегія суддів вважає їх такими, що не є достатньою правовою підставою для скасування судових рішень, які ґрунтуються на невиконанні позивачем конкретних вимог процесуального закону щодо строків та належного використання механізмів примусового виконання.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення заяви ФОП ОСОБА_1 , оскільки ним пропущено встановлений частиною четвертою статті 383 КАС України строк для її подання такої заяви та не було наведено обґрунтованих підстав пропуску строку щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконавчого провадження (вимоги пунктів 7 та 8 частини другої статті           383 КАС України), а також. Ці обставини є безумовними підставами для повернення заяви, незалежно від питання сплати судового збору.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не свідчать про допущені судами першої і апеляційної інстанції порушення норм процесуального права при поновлені строку для звернення із заявою про визнання протиправною бездіяльності, вчинених Черкаською міською радою на виконання постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 лютого 2012 року у справі №2а-7421/2011.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки правильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статті 383 КАС України при ухваленні оскаржуваних рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування, а тому касаційна скарга позивача є необґрунтованою.

За такого правового регулювання та обставин у справі Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою необхідно відмовити.

Аналогічна позиція щодо визнання касаційної скарги необґрунтованою висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалі від 15 січня 2019 року у справі №№760/15646/18.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду             від 01 липня 2025 року у справі №2а-7421/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    О.П. Стародуб