П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
21 серпня 2025 року                                                                                  місто Київ
 
                                                  справа № 757/17865/23-ц
провадження № 22-ц/824/1783/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,  Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -  Височанської Н.В.
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем,
на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Матійчук Г.О.,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 463 061, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 14 вересня 2022 року о 17:20 год., в м. Києві по бул. Лесі Українки, (електроопора №3), керуючи автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, при зміні напрямку руху та перестроюванні не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по тій смузі в попутному напрямку, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року,  яка набрала законної сили 1 листопада 2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вказаній ДТП, та за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.
Відповідно до  свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Toyota», модель «RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 .
В результаті зіткнення транспортних засобів, що сталося в результаті протиправних дій відповідача, автомобіль марки «Toyota» модель «RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, отримав пошкодження. А отже позивачу завдано матеріальну шкоду у сумі 563 061,00 грн., що підтверджується висновком експерта №4/23 про оцінку транспортного засобу автомобіля марки Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_4 , за складання якого позивач сплатила 3 000,00 грн., що підтверджується договором №4/23 про проведення незалежної оцінки від 18 січня 2023 року та квитанцією №4 від 18 січня 2023 року.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу ОСЦІВ №210904321, страхова компанія виплатила на рахунок позивача 100 000, 00 грн. страхового відшкодування. А отже матеріальна шкода, за мінусом страхового відшкодування виплаченого страховою компанією, становить 463 061,00 грн.
ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відповіді від 27 березня 2023 року №12/1371, на адвокатський запит від 24 березня 2023 року №1-24-03/23, щодо вказаного страхового випадку, про надання копій матеріалів справи та копії страхового полісу №210904321, відмовила у наданні зазначеної інформації.
Вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу також заподіяна моральна шкода, з моменту вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди, не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 463 061 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на проведення експертизи у розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 630, 61 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 30 травня 2024 року  залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року у справі №757/17865/23-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ СК "Альфа-Гарант", про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача  ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в повному обсязі.             В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач взагалі не знав про існування вказаної справи за позовом до нього та не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у тому числі - про судове засідання, яке відбулося 28 серпня 2023 року, на якому було ухвалено заочне рішення.
Зазначає, що в заочному рішенні Печерського районного суду від 28 серпня 2023 року також було вказано, що відповідно до полісу ОСЦІВ №210904321, страхова компанія виплатила на рахунок позивача 100 000, 00 грн. страхового відшкодування, а отже матеріальна шкода, за мінусом страхового відшкодування виплаченого страховою компанією, становить 463 061,00 грн., але згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ №210904321 страхова сума складає 160 000,00.
Вказує, що оскільки відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої відповідні процесуальні права, адже взагалі не був належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи йому потрібне повне ознайомлення з матеріалами справи для отримання достовірних розрахунків матеріального збитку та вартості ремонту транспортного засобу задля встановлення дійсної міри відповідальності третьої особи як страховика відповідальності відповідача за полісом ОСЦПВВНТЗ у межах страхової суми і дійсної міри відповідальності відповідача як боржника у деліктному зобов`язанні, зокрема, шляхом заявлення незалежної судової автотоварознавчої експертизи. 
Судове рішення ухвалювалось на підставі письмових доводів тільки однієї сторони, відповідач не мав можливості надати свої пояснення.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» не скористались.
 У судове засідання учасники справи та їхні представники не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Так третя особа та представник відповідача повідомлені через доставку судової повістки до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд»,  що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с. 202, 203), а позивач повідомлена шляхом направлення судової повістки на адресу фактичного місця проживання, яке зазначалось позивачем у позовній заяві. Дане рекомендоване повідомлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням, відповідно до ст. 128 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Апеляційну скаргу зокрема обґрунтовано тим, що суд першої інстанції розглянув справу без повідомлення відповідача. 
За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений ст. 128 - 130 ЦПК України.
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (частина друга, п`ята статті 187 ЦПК України).
31 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Статтею 190 ЦПК України передбачено надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів, а саме ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З матеріалів справи вбачається, що на адресу реєстрації ОСОБА_2 суд першої інстанції надсилав копію ухвали про відкриття та копію позову. Зазначене рекомендоване повідомлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що, відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України, не є належним повідомленням. Доказів повторного направлення зазначеної кореспонденції або належного повідомлення відповідача про розгляд справи матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності відповідача та за відсутності доказів належного повідомлення його про розгляд справи, про що ним вказується в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційним судом встановлено обставини, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в зв`язку із порушенням норм процесуального права, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.
Розглядаючи позов ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує таке.
Судом установлено, що ОСОБА_2 14 вересня 2022 року о 17:20 год., в м. Києві по бул. Лесі Українки, (електроопора №3), керуючи автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, при зміні напрямку руху та перестроюванні не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по тій смузі в попутному напрямку, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2022, яка набрала законної сили 01.11.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, та за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.
Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Toyota», модель «RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 .
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу ОСЦІВ №210904321, страхова компанія виплатила на рахунок ОСОБА_1 100 000, 00 грн. страхового відшкодування.
Зазначена сума була погоджена ОСОБА_1 з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в Угоді про розмір страхового відшкодування від 7 грудня 2022 року. 
Відповідно до висновку експерта №4/23 про оцінку транспортного засобу автомобіля марки Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаціний номер (VIN) НОМЕР_5 , внаслідок ДТП становить 563, 061, 00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 1909-IX).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до полісу № 210904321 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТДВ СК «Альфа-Гарант» застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 160 000 грн. (а. с. 215).
Згідно угоди про розмір страхового відшкодування та розрахунку ОСОБА_1 виплачено від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 100 000 грн. страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експерта №4/23 про оцінку транспортного засобу автомобіля марки Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , внаслідок ДТП становить             563 061 грн. (а.с. 15-44).
У апеляційній скарзі відповідач просив призначити судову автотоварознавчу експертизу, обґрунтовуючи це тим, що у нього є сумніви у правильності  висновку експерта №4/23 про оцінку транспортного засобу. Разом з тим відповідачем не надано конкретного обґрунтування причин таких сумнівів або ж доводи щодо неналежності висновку, наявного у матеріалах справи.
В подальшому, у судовому засіданні 21 січня 2025 року представником відповідача було заявлено клопотання про витребування у третьої особи копії матеріалів справи стосовно страхового випадку з метою проведення автотоварознавчої експертизи. Зазначене клопотання було задоволено Київським апеляційним судом ухвалою від 29 січня 2025 року.
9 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли витребувані докази, однак на наступне судове засідання сторона відповідача не з`явилась, клопотання про призначення експертизи не заявила..
Враховуючи зазначене та проаналізувавши наявний в матеріалах справи висновок, який складений у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, з технічним оглядом автомобіля експертом ФОП ОСОБА_3 , повноваження якого підтверджено свідоцтвом № 78, та який попереджений про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вбачає необхідності у призначенні судової експертизи. Колегія суддів також враховує, що новий висновок буде складений без огляду автомобіля особисто експертом, а також зазначає, що відповідачем не наведені обґрунтовані підстави сумніву у наявному висновку та не надано особистий висновок експерта, який би  суперечив висновку, який наданий позивачем.
Отже, апеляційний суд враховує саме висновок №4/23 про оцінку транспортного засобу, де вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , внаслідок ДТП становить 563, 061, 00 грн.
За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Колегія суддів вважає, що згода ОСОБА_1 щодо розміру отриманого страхового відшкодування від СК «Альфа-Гарант» у меншому (100 000 грн.), ніж ліміт відповідальності страховика (160 000 грн.), позбавляє її права вимагати від заподіювача шкоди стягнення недоплаченого розміру вартості відновлювального ремонту, яке передбачене лімітом відповідальності, оскільки такі дії суперечать принципу добросовісності та меті інституту страхування.
Так, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.
Разом із цим колегія суддів зауважує, що відповідно до висновку експерта, приєднаного до позовної заяви вартість відновлювального ремонту становить 563 061 грн., що  перевищує ліміт відповідальності страховика (160 000 грн.), а тому ОСОБА_2 як особа винна у заподіянні такої шкоди,  повинен відшкодувати шкоду, розмір якої перевищує суму 160 000 грн.
Отже, враховуючи ліміт відповідальності страховика та вартість відновлювального ремонту, з відповідача підлягає стягненню різниця цих сум, а саме 403 061 грн.
Що стосується стягнення із відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Таким чином, головною підставою відшкодування моральної шкоди, відповідно до норм цивільного законодавства, у даному випадку, є наявність причинного зв`язку між незаконними діями особи та ушкодженням здоров`я позивача, причому суд повинен визнати дії органу такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а позивач зобов`язаний довести, що ушкодження здоров`я сталися саме внаслідок таких дій, підтвердив це відповідними доказами. Ніяких доказів, які б це підтверджували, позивач не надала.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Так, вимога про відшкодування моральної шкоди у такому розмірі не обґрунтована, суду не надано доказів, що підтверджують такі обставини.
Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
За таких обставин ця вимога позивача задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.
Частиною 1 статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (83%), з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 4 030,66 грн.
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 (17%) задоволено частково, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 1 180,80 грн судового збору.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 2 849,86 грн, має бути стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Крім того до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи, про стягнення яких заявляла позивач.
Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Як встановлено з матеріалів справи, за проведення експертизи та складання  висновку експерта №4/23 позивач сплатила 3 000, 00 грн, що підтверджується договором №4/23 про проведення незалежної оцінки від 18.01.2023 року та квитанцією №4 від 18.01.2023 року, що свідчить про понесення позивачем витрат на проведення експертизи.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 2 490 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,  суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Конюшко Денисом Борисовичем, задовольнити частково. 
Заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 28 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_1   задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 403 061, 00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на проведення експертизи у розмірі 2 490, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 849,86 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач:                                                                       О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                         Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус