ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2025 р.	Справа № 592/5687/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Шияновська Т.В., вул. Першотравнева, 12, м. Суми, Сумська, 40009, по справі № 592/5687/25
          за позовом     ОСОБА_1  
          до   Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради ,   головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху Дніпровської міської ради Мельникова Віталія Станіславовича         
          про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Солопій Віталій Петрович (далі – Позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Інспекції з питань контролю за паркування Дніпропетровської міської ради(далі – відповідач, апелянт), головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху Дніпровської міської ради Мельникова Віталія Станіславовича, у якому просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 602631 від 17.03.2025, складену головним спеціалістом – інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху Дніпровської міської ради Мельниковим В.С., у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, провадження у справі закрити; 
- визнати незаконним і безпідставно складеним повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії 1Д0 1461694; 
- стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн та 25 грн послуги банку за перерахування коштів.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2025 провадження у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання незаконним і безпідставно складеним повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії 1Д0 1461694 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року в позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 602631 від 17.03.2025, складену головним спеціалістом – інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху Дніпровської міської ради Мельниковим В.С., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – КУпАП); провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
У задоволенні позовних вимог, заявлених до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху Дніпровської міської ради Мельникова Віталія Станіславовича – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркування Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а факт допущеного позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення доведеним належними та допустимими доказами. 
Позивач правом подання відзиву на позов не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Апелянт  подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорено сторонами.
Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії 1ДІ № 602631 від 17.03.2025 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в сумі 340 грн.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 20.02.2025 о 09:44 транспортним засобом Renault Trafic, д.н. НОМЕР_1 , здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. 128-ї Бригади Тероборони, 5, чим порушено вимоги п. 3.34 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 – «Зупинку заборонено».
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин того, що спірна постанова винесена в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.
Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
За визначенням, наведеним у статті 14 Закону 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. (п. 8.1 ПДР України)
Відповідно до п. 8.2.1 ПДР України, дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Згідно з п. 3.34 п. 3 розділ 33 ПДР в зоні дії знаку 3.34 забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Не поширюється дія знаку: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички - на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю».
Дія знаків 3.9, 3.10,3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.
Згідно із пп. 7.2.1-7.2.6 пункту 7. «Таблички до дорожніх знаків» «Зона дії». Позначають: 7.2.1 - довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків;7.2.2 - зону дії заборонних знаків 3.34-3.37, а також довжину одного або декількох розташованих один за одним зупинкових майданчиків; 7.2.3 - кінець зони дії знаків 3.34-3.37;7.2.4 - те, що транспортний засіб розташований в зоні дії знаків 3.34-3.37; 7.2.5,7.2.6 - напрямок і зону дії знаків 3.34-3.37 у разі заборони зупинки або стоянки вздовж однієї сторони майдану, фасаду забудови та ін. У разі застосування разом із заборонними знаками таблички зменшують зону дії знаків.
Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29,3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідальність настає в разі порушення правил перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 1 ст. 14-2 КУпАП передбачає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).
Дослідивши надані сторонами докази у виді світлин та відеозаписів колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що апелянтом не доведено обставин розміщення заборонних знаків 3.34 в районі автозаправочної станції «Авіас», що поблизу вул. 128-ї Бригади Тероборони, 5, м. Дніпро у такий спосіб, щоб їх було добре видно всім учасникам дорожнього руху, а саме можливості їх побачити водіям, зокрема позивачу, які заїхали на територію вказаної автозаправочної станції з вулиці Ярмарковий узвіз. При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано доказів заборони в`їзду на автозаправочну станцію «Авіас» з вулиці Ярмарковий узвіз.
На фотознімках, долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву, наявні два заборонні знаки 3.34 та автомобіль Renault Trafic, д.н. НОМЕР_1 , без прив`язки один до одного; з цих фотографій не можливо встановити, яким чином ці знаки розташовані, і чи можуть сприйматися усіма учасниками дорожнього руху, для яких призначені.
Також, на наданій копії схеми встановлення дорожніх знаків і нанесення дорожньої розмітки, які забороняють зупинку т/з по вулиці 128-ї Бригади Тероборони в районі будинку № 5 зазначено лише один знак 3.34 та відсутнє позначення стоянки автомобіля Renault Trafic, д.н. НОМЕР_1 .
Неякісна роздруківка місцевості в районі вулиці 128-ї Бригади Тероборони, 5, м. Дніпро з «Google maps» з позначенням «від руки» місць встановлення знаків 3.34 та місця зупинки, на переконання суду, не є належним та допустимим доказом того, що позивач мав можливість фізично побачити знаки 3.34.
Твердження апелянта щодо наявної на в`їзді або виїзді з вул. Ярмарковий узвіз горизонтальної розмітки 1.4 (жовтого кольору), яка позначає заборону зупинку транспортних засобів, не підтверджені світлинами та відеозаписом, оскільки за наявності снігу та бруду неможливо достеменно стверджувати про наявність відповідної розмітки.
Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність об`єктивних та беззаперечних доказів вини в діях водія автомобіля Renault Trafic, д.н. НОМЕР_1 щодо порушення правил зупинки.
Апелянт не спростував обставин, на які посилається позивач, зокрема щодо заїзду на автостанцію за адресою: м. Дніпро, вул. 128-ї Бригади Тероборони, буд.5, з вул. Ярмарковий Узвіз, де жодні забороняючі знаки, дорожня розмітка стосовно зупинки та стоянки відсутні; належних та допустимих доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, судам першої та апеляційної інстанції не надано.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не довів того, що водій автомобіля Renault Trafic, д.н. НОМЕР_1 , при заїзді з вул. Ярмарковий узвіз на автозаправочну станцію «Авіас», що по вул. 128-ї Бригади Треоборони, 5, м. Дніпро, повинен був за будь-яких обставин бачити заборонні знаки 3.34, і що вказані знаки розміщені таким чином, що їх добре видно всім учасникам дорожнього руху, а відтак спірна постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 квітня 2025 року по справі № 592/5687/25 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін