ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/34467/23-ц
провадження № 61-3950св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року в складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивований тим, що 01 вересня 2020 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, на якому розглядалося питання участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина позивача та третьої особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами засідання Комісії органом опіки та піклування - Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким визначено участь третьої особи - ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 .
Згідно з вказаним розпорядженням визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 наступним чином: з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_1 ; встановлено черговість участі у вихованні дитини ОСОБА_2 тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішенням суду про визначення місця проживання малолітньої дитини.
На переконання позивача, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що позивач неодноразово інформував відповідача.
29 травня 2023 року позивач в черговий раз повідомив відповідача про невиконання ОСОБА_2 розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444, про що подав заяву від 29 травня 2023 року. Крім того, на підтвердження відповідних обставин позивач надав відеоматеріали на CD-диску від 29 травня 2023 року.
Проте відповідач, отримавши всі необхідні заяви та докази, не вчинив передбачених законом дій щодо третьої особи, яка проживає окремо від дитини, відносно неї не склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 184 КУпАП, за невиконання свого ж розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просив:
визнати незаконною бездіяльність Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо нескладання протоколів про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про невиконання ОСОБА_2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» та неформування протоколів та інші матеріалів, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і ненадіслання справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення;
зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію скласти протоколи про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про невиконання ОСОБА_2 29 травня 2023 року розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», сформувати протоколи та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і надіслати справу про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту як зобов`язання скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу не створить для позивача жодних юридичних прав та / чи обов`язків. Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та / або інтереси позивача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в рамках спірних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, не вчинялося дій або бездіяльності, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивача про будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У березні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
судові рішення перешкоджають позивачу та його синові у захисті їх порушеного права на звернення до органу опіки та піклування та вчинення ним дій передбачених законом, а саме притягнення до відповідальності особи, яка зобов`язана виконувати рішення органу опіки та піклування. Такі рішення/постанови судів дають можливість органу опіки та піклування не діяти у визначених законом випадках і не нести відповідальність за бездіяльність. Більше того, Верховний Суд у справах між тими ж суб`єктами та з приводу тих же правовідносин ухвалив протилежні за змістом судові рішення про підсудність цієї категорії справ. Тому, крім порушень норм процесуального та матеріального права при прийняті рішень по суті, в цій справі є порушення норм про підсудність справ між адміністративними судами та судами загальної юрисдикції;
суди не надали оцінки наданих позивачем фото- та відеодоказам на підтвердження грубого порушення ОСОБА_2 розпорядження Печерської в місті Києві районної державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444, тому дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову;
висновки судів про обрання позивачем неналежного способу захисту та про недоведеність позивачем порушення його прав Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією є безпідставним. Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, як його, так і неповнолітньої дитини, є єдино можливим, законним та правильним;
протиправна бездіяльність органу опіки та піклування порушує право позивача на рівність батьків у виконанні батьківських обов`язків, внаслідок чого позивач змушений виконувати обов`язок за обох батьків. За фактом підготовки до вчинення злочину із викрадення дитини, а також зловживання посадовими особами Служби в справах дітей Печерської в місті Києві районної державної адміністрації службовим становищем відкрито кримінальне провадження;
справи про визнання незаконною бездіяльності органу опіки та піклування, який відповідно до статті 255 КУпАП зобов`язаний складати протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 184 КУпАП, мають бути предметом розгляду у судах загальної юрисдикції, адже вони виникають із правовідносин, що регулюються статтями 141, 155, 157, 158 СК України і є приватноправовими. Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів у сфері сімейних відносин;
у спірних правовідносинах відповідач не здійснює щодо позивача владно-управлінських функцій, а є лише органом, який здійснює підготовку протоколу про адміністративне правопорушення та передачу його матеріалів до суду, що не пов`язано з публічно-правовою діяльністю, оскільки органи опіки та піклування не наділені повноваженнями притягати до відповідальності, натомість справи про адміністративні правопорушення вони зобов`язані передати для розгляду до суду загальної юрисдикції, а не адміністративного суду:
позов стосується виключно сімейних правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, а також третьою особою ОСОБА_2 щодо її ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для покладення на неї відповідальності, встановленої законом.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У червні 2025 року від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на касаційну скаргу, який підписаний заступником голови Зволинським В., в якому просили у задоволенні касаційної скарги відмовити повністю.
Відзив обґрунтований тим, що:
суди зробили правильний висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Обраний позивачем спосіб захисту як зобов`язання скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу не створить для позивача жодних юридичних прав та / чи обов`язків. Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси позивача;
заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже у спірних правовідносинах відповідачем не приймалось будь-яких рішень, не вчинялося дій або бездіяльності, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем існування будь-якого невизнаного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу;
позивач вводить суд в оману з приводу розгляду кримінального провадження № 120211000060001050 від 03 липня 2021 року, яке закрите ще у 2021 році у зв`язку з відсутністю складу злочину.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року заяву  ОСОБА_1 про відвід від участі у розгляді справи суддів Верховного Суду: Червинської М. Є., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., Осіяна О. М., Білоконь О. В., Сакари Н. Ю. залишено без розгляду; касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/34467/23-ц та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У червні 2025 року матеріали справи № 757/34467/23-ц надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії суддів у кількості п`яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 13 травня 2025 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 640/27480/20, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а, від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц; необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2024 року в справі № 757/27509/23-ц; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частини третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 01 вересня 2020 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, на якому розглядалося питання участі ОСОБА_2 у вихованні її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами засідання Комісії, органом опіки та піклування - Печерською районною державною адміністрацією у місті Києві видано розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким визначено участь третьої особи - ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 .
Вказаним розпорядженням визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 наступним чином: з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити черговість участі у вихованні дитини ОСОБА_2 тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішенням суду про визначення місця проживання малолітньої дитини.
ОСОБА_1 звернувся до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за невиконання нею батьківських обов`язків.
Листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 19 червня 2023 року № 105-105/Г-199/3-757 ОСОБА_1 повідомлено про те, що оскільки 23 травня 2023 року не є понеділком визначеним розпорядженням для участі у вихованні матір`ю дитини, а передача дитини мала б відбуватися у понеділок 29 травня 2023 року - відсутні підстави для складання адміністративного протоколу.
Водночас орган опіки і піклування у вказаному листі рекомендував ОСОБА_1 звертатись у понеділок, визначений матері, у разі невиконання нею зазначеного розпорядження - до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. 
Позиція Верховного Суду
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 757/27509/23-ц (провадження № 61-17974св23) зроблено висновок, що:
«суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, так як спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тому мають публічно-правовий характер та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи касаційної скарги про те, що підготовка органом опіки та піклування протоколу про адміністративне правопорушення та передача його матеріалів до суду не є публічно-правовою діяльністю, є необґрунтованими та суперечать вищенаведеним положенням частини першої статті 255 КУпАП, а також Інструкції № 1201, якими визначено повноваження на складання протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до частини п`ятої статті 184 КУпАП наділені саме уповноваженими посадовими особами, яким згідно з рішенням відповідного органу опіки та піклування надано такі повноваження.
При цьому аргументи заявника про те, що дії органу опіки та піклування Печерської РДА, її працівників і посадових осіб, щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, спрямовані на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливають, насамперед, на особисті немайнові права батьків дитини, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі позивач не оскаржував зазначених дій органу опіки та піклування, а також не посилався на незаконність його рішень, зокрема розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444, яким визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, а обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що відповідач не вчинив жодних дій з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права щодо визначення судової юрисдикції цієї справи.
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16, від 12 лютого 2020 року у справі № 693/1140/16, від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15 тощо, є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать, а навпаки узгоджуються з висновками, викладеними у зазначених постановах».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2024 року в справі № 757/27496/23-ц (провадження № 61-18001св23) вказано, що
«суди встановили, що предметом спору є саме визнання незаконною бездіяльності органу опіки та піклування щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення, спір стосується здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, що відноситься до адміністративного судочинства;
апеляційний суд також зазначив, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати незаконною бездіяльність Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, саме щодо не складання протоколів про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі його заяви. Тому цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у цій справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а розгляд спору належить до компетенції адміністративних судів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року в справі № 757/5736/22-ц (провадження № 61-17907св23) вказано, що
«під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність відповідача як органу опіки та піклування щодо нескладання протоколів про адміністративне правопорушення та несформування протоколів й інших матеріалів, що стосуються адміністративного правопорушення, в окрему справу, та просив зобов`язати відповідача скласти відповідні протоколи.
Пунктом 9 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Згідно з частиною першою статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів опіки та піклування (частини п`ята і шоста статті 184, стаття 188-50).
В пункті 1 Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1201, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за № 976/33947 (далі - Інструкція № 1201), вказано, що ця Інструкція визначає процедуру складання уповноваженими посадовими особами районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - орган опіки та піклування) протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до частин п`ятої, шостої статті 184, статті 188-50 КУпАП (далі - протокол), оформлення інших матеріалів про адміністративні правопорушення та надсилання протоколів і матеріалів до районних, районних у місті, міських, міськрайонних судів.
Відповідно до пункту 2 Інструкції № 1201 протоколи складають посадові особи із числа працівників служби у справах дітей і посадові особи органу опіки та піклування, яким згідно з рішенням відповідного органу опіки та піклування надано повноваження на їх складання (далі - уповноважена посадова особа).
Уповноважена посадова особа складає протокол у разі невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у тому числі вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення (абзац перший пункту 3 Інструкції № 1201).
Пунктами 12, 13 Інструкції № 1201 передбачено, що протокол та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення, уповноважена посадова особа формує в окрему справу. Справа про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу надсилається до відповідного суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення. У супровідному листі висловлюється клопотання про направлення до відповідного органу опіки та піклування копії судового рішення за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач не вчинив жодних дій з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення
Разом із тим характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами в цій справі, пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, які передбачені частиною першою статті 255 КУпАП, а також Інструкцією № 1201, тому мають публічно-правовий характер та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постановах від 08 квітня 2024 року у справі № 757/27509/23-ц та від 26 липня 2024 року у справі № 757/27496/23-ц».
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні з позовом про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії ОСОБА_1 зазначав, що відповідач, отримавши всі необхідні заяви та докази, не вчинив передбачених законом дій щодо третьої особи, яка проживає окремо від дитини, відносно неї не склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 184 КУпАП, за невиконання свого ж розпорядження від 04 вересня 2020  року № 444;
предметом спору є саме визнання незаконною бездіяльності Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо нескладання протоколів про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі його заяви, та зобов`язання вчинити певні дії - скласти протокол та направити його для розгляду до суду;
характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами в цій справі, пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, мають публічно-правовий характер, що відноситься до адміністративного судочинства;
за таких обставин суди помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, оскільки спір, який виник між заявником та Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Отже, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати, а провадження у цій справі - закрити.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити частково; судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити; повідомити позивача, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Оскільки касаційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до суду адміністративної юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрити.
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного судута протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Верховного Суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 В. І. Крат
Судді:                                                                                            Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко