УХВАЛА

06 серпня 2025 року 
м. Київ

справа №440/3738/25
адміністративне провадження № К/990/32520/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Гриціва  М.  І.,
суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г. 
перевірив касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Одеській області про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії і
ВСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 07 березня 2025 року №163950032862 про відмову призначити їй пенсію; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період її роботи в ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» з 01 січня 2015 року по 24 січня 2025 року згідно з трудовою книжкою певних серії та номера від 11 вересня 1987 року та пільговою довідкою ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» №11 від 24 січня 2025 року, а також до страхового стажу період її роботи в Комсомольській швейно-трикотажній фабриці з 11 вересня 1987 року по 30 серпня 1999 року згідно з трудовою книжкою певних номера та серії від 11 вересня 1987 року; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 29 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року, позов задовольнив цілком.
2. ГУ  ПФУ в Одеській області не погодилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
3. Підставами для доступу до касаційного перегляду оскаржених судових рішень називає неправильне застосування норм матеріального права, яке в розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328, статей 342, 351 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає достатніми для відкриття касаційного провадження. Основний масив доводів касаційної скарги скаржник фокусує на тому, аби переконати суд касаційної інстанції в тому, що суди попередніх інстанцій неправильно потрактували фактичні обставини та зумовленими ними нормативне регулювання спірних відносин. Хоча прямих заперечень того, що ця справа відноситься до справ незначної складності, які у зв`язку з цим за процесуальним законом не належать до тих, які підлягають такому оскарженню, скаржник у касаційній скарзі акцентовано не висловився на предмет того, що судові рішення у цій справі мають отримати касаційний перегляд з огляду на існування умов, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України. Натомість вважає, що касаційний перегляд цих рішень буде відповідати принципу верховенства права, зробить оскаржені рішення законними і обґрунтованими.
4. Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
5. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №  1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Також частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
6. Відповідно до частини першої статті 334 цього Кодексу, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
7. Аналіз цих приписів дає підстави виснувати, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження цих судових актів у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запровадив умови, за об`єктивного існування яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правових норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження. 
Те, що вищезазначені обставини є та, відповідно, дають право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, ухвалених за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), насамперед має аргументувати та обґрунтувати особа, яка подає касаційну скаргу.
8. З тексту касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень, які викладені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з логічних та сутнісних акцентів касаційної скарги простежується, що спірні правничі відносини в цій справі виникли щодо правильності обчислення, виплати та одержання пенсійних виплат. Тобто, предметом оскарження у цій справі властиво є дії (бездіяльність) органу виконавчої влади, яким є ГУ ПФУ в Одеській області, щодо призначення та виплати позивачці пенсії за віком на пільгових умовах на основі [документальних] відомостей про її пільговий та страховий трудовий стаж.
За цими значеннєвими критеріями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.
Полтавський окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.
9. Позатим скаржник ? ГУ ПФУ в Одеській області, переконує в протилежному. Він викладає певний обсяг фактичних обставин, дає їм власне трактування, яке вважає правильним, обґрунтованим, законним і достатнім для того, аби в розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України визнати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права і порушили приписи процесуального закону, бо, зокрема, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. У скарзі скаржник наводить перелік судових рішень суду найвищої інстанції.
10. Утім аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не дають причин стверджувати, насамперед, що ця справа не розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, і не відноситься до тих, які за правилами частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню. У скарзі скаржник зовсім не наводить аргументів на користь існування умов, передбачених пунктами «а-г» пункту 2 частини першої цієї статті Кодексу [а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково], за яких касаційному оскарженню підлягали судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), за наявності яких потенційно можливе касаційне оскарження.
Не вбачаються такі фактори й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі. 
Верховний Суд нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
11. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франці» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
12. У світлі наведеного є підстави вважати, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не обмежує доступу особи до правосуддя і не є перепоною для отримання судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить ні Конституції та законам України, ані практиці Європейського суду з прав людини; таке лімітування звернення до касаційного суду викликане винятково особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
14. З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у справі незначної складності, а передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено, у відкритті касаційного провадження треба відмовити.
15. Покликання в касаційній скарзі на правничі висновки Верховного Суду про застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, відображені в постановах цього Суду від 18 липня 2018 року у справі № 484/2323/16-а, від 23 січня 20218 року у справі №  732/2003/14, від 30 січня 2018 року у справах № 506/384/17 і № 462/1675/14-а, від 31 січня 2018 року у справі №  К/9901/48/17, а також в трьох постановах Верховного Суду України за 2013 - 2015 роки, не є доречним і коректним, оскільки таке посилання саме по собі не може бути підставами для перегляду судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), якщо в касаційній скарзі не наводяться випадки для касаційного оскарження малозначних справ, передбачених пунктами    «а-г» частини п`ятої статті 328 КАС України. Тобто ті випадки, в поєднанні з якими підстави, встановлені частиною четвертою статті 328 КАС України, серед яких й та, на яку покликається скаржник у скарзі, можуть бути підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанови суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
До того ж окремо треба застерегти, що посилання на постанови Верховного Суду України, датовані 2013 - 2015 роками, не є інституційними судовими рішеннями Верховного Суду, властиво з якими процесуальний закон пов`язує підстави касаційного оскарження.
Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          М. І. Гриців
Судді:                                                                                                              Н. В. Коваленко
                                                                                                              С. Г. Стеценко