ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 липня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2910/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ”
на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 (повний текст складено 27.03.2025)
по справі №916/2910/24
за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК”
до відповідачів: 
1. Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ”
2. ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства фінансів України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: ОСОБА_2 
про стягнення 1 862 125,38 грн,
(суддя першої інстанції Погребна К.Ф., дата та місце ухвалення рішення: 17.03.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Акціонерне товариство Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” (Відповідач-1) та до ОСОБА_1 (Відповідач-2) про стягнення 1   862 125,38 грн, з яких: 362 586,30 грн - заборгованості за тілом кредиту та 49 193,89 грн - заборгованості за процентами. Заборгованість Відповідача-1 перед державним бюджетом станом на 29.05.2024 становила 1 450 345,19 грн.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем-1 умов Кредитного договору №41097164-КД-3 від 08.04.2022 щодо повного та своєчасного погашення кредиту, і оскільки за виконання цих зобов`язань поручився Відповідач-2, уклавши з Банком відповідний Договір поруки від 08.04.2022 №41097164-ДП-3/1, Банк просив суд стягнути вказану суму з Відповідачів в солідарному порядку.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у даній справі провадження у справі №916/2910/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” до Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” та до ОСОБА_1 за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Міністерства фінансів України та за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача-2 ОСОБА_2 в частині стягнення частини заборгованості за тілом кредиту в сумі 19  000 грн та частини заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією у розмірі 76  000 грн – закрито; позов Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” до Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” та до ОСОБА_1 за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Міністерства фінансів України за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача-2 ОСОБА_2 задоволено; стягнуто солідарно з Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” заборгованість, яка виникла за Кредитним договором №41097164-КД-3 вiд 08.04.2022 а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 343 586 (триста сорок три тисячі п`ятсот вісімдесят шість) грн 30 коп., заборгованість за процентами у розмірі 49 193 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто три) грн 89 коп. та заборгованість перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією у розмірі 1 374 345 (один мільйон триста сімдесят чотири тисячі триста сорок п`ять) грн 19 коп.; стягнуто з Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 602 (десять тисяч шістсот дві) грн 75 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 602 (десять тисяч шістсот дві) грн 75 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням, Фермерське господарство “СІМ – АГРОЮГ” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 по справі №916/2910/24 в частині відмови у відстроченні виконання судового рішення та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити клопотання Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” про відстрочення виконання рішення.
Апелянт вважає, що судом не було належним чином досліджено заяву Відповідача-1, а рішення в оскаржуваній частині є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права та невірним застосуванням норм процесуального права.
На переконання Апелянта, судом першої інстанції під час ухвалення рішення порушено приписи ст. 2, 5, 11, 331 Господарського процесуального кодексу України, а отже оскаржуване рішення в частині відмови у відстроченні виконання рішення підлягає скасуванню, а заява Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” задоволенню.
У своїй скарзі Апелянт зазначає, що відстрочка виконання рішення для Відповідача-1 не є інструментом ухилення від виконання рішення, оскільки Фермерське господарство “СІМ – АГРОЮГ” лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та погашення заборгованості перед Позивачем.
Апелянт звертає увагу суду, що через посуху, що охопила регіон, урожайність значно знизилась, що призвело до критичного зменшення доходів Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ”. До того ж, військові дії та регулярні ракетно-дронові атаки, спрямовані в тому числі на території, що використовуються Відповідачем-1, додатково ускладнили господарську діяльність, обмеживши можливість обробітку земель, збирання врожаю та транспортування продукції. 
Окрім природних та військових факторів, Апелянт зазначає, що підприємство зіштовхнулося з додатковими економічними труднощами, що виникли через зростання цін на паливно-мастильні матеріали, добрива та засоби захисту рослин. Коливання валютного курсу та підвищення кредитних ставок створили додатковий тиск на фінансовий стан господарства, ускладнивши доступ до необхідного фінансування для підтримки виробничого процесу. Затримки з логістикою через руйнування транспортної інфраструктури та обмеження експорту також значно вплинули на фінансовий результат підприємництва, оскільки реалізація продукції стала більш затратною та менш прогнозованою.
Апелянт зазначає, що примусове стягнення боргу призведе до арешту рахунків Відповідача-1, повного блокування роботи підприємства, зриву посівного сезону 2025-2026 років, що в свою чергу призведе до неспроможності підприємства здійснити своєчасні та повні розрахунки із працівниками, що матиме наслідком його банкрутство та спричинить значні негативні наслідки для аграрного сектору України та вочевидь ускладнить виконання рішення. Проте, на переконання Апелянта, судом не було надано оцінку зазначеним обставинам та не враховано ймовірні негативні наслідки для підприємства та зазначає, що ефективне виконання рішення можливе лише у разі його відстрочення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 по справі №916/2910/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2910/24.
24.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2910/24.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам   ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.
09.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” надійшла заява про усунення недоліків, допущених при зверненні з апеляційною скаргою, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3028 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 по справі №916/2910/24.
20.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства фінансів України надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Міністерство фінансів України вважає апеляційну скаргу Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у справі № 916/2910/24 – законним і обґрунтованим, ухваленим із вірним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Крім того, у своєму відзиві Третя особа звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.06.2018 по справі №813/8842/13 у якій суд вказав, що збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для розстрочення виконання судового рішення.
26.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що ФГ «СІМ-АГРОЮГ» у своїй заяві про відстрочення виконання судового рішення зазначає багато причин, які на його переконання, є підставою для відстрочення виконання рішення суду, однак Апелянт не надає жодних доказів наявності таких підстав. 
Отже, на переконання Позивача, суд першої інстанції правильно вказав, що питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Однак, вказані Відповідачем-1 обставини не свідчить про наявність підстав, визначених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, для відстрочки виконання рішення суду.
При цьому, як зазначає у відзиві Позивач, Апелянтом не надано документів, які стосуються безпосередньої економічної, фінансової та господарської діяльності ФГ «СІМ-АГРОЮГ», із яких би вбачалось ускладнення виконання рішення суду, крім того, посилання на ймовірну можливість виконати рішення в серпні 2025 року не свідчить про виключні обставини для відстрочення чи розстрочення виконання рішення.
Позивач вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався норм процесуального права. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 призначено розгляд справи №916/2910/24 на 07.07.2025 року о 12-30 год.
06.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк “ПРИВАТБАНК” про проведення судових засідань в режимі відеоконференції по справі №916/2910/24  поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/2910/24 за апеляційною скаргою Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025  призначено на 07.07.2025 року о 12-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
При цьому, враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії Діброва Г.І. перебуває у відпустці з 30.06.2025 по 01.08.2025   розпорядженням керівника апарату суду №97 від 04.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2910/24.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.07.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя – Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.
Ухвалю Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 прийнято справу №916/2910/24 за апеляційною скаргою Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” на рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025   до свого провадження колегією суддів у новому складі.
07.07.2025 у судове засідання представники учасників справи не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист       прав       людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має       право       на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з       прав       людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з  прав  людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є  правом,  а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін та третіх осіб, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення  в частині відмови у відстроченні виконання рішення суду. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзиви на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2025 Відповідач-1 звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про відстрочення виконання рішення суду, згідно якого останній просить суд, у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2910/24 до 31.08.2025.
В обґрунтування своєї заяви Відповідач-1 посилався на скрутне фінансове становище у зв`язку з військовими діями на території України, посуху та складну економічну ситуацію в аграрному секторі через руйнування транспортної інфраструктури та обмеження експорту.
Колегія суддів такі доводи вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.
Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.
Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. Таким чином, законодавець у будь- якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 цього кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.
Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11- рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Бурдов проти Росії», у справі «Ясюнієне проти Литви»).
Складне фінансове становище Відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочення виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17 ).
При цьому, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище останнього, як і не доведено ним належними та допустимими доказами обставини, на які Відповідач-1 посилається як на підставу надання відстрочення виконання рішення, а саме: зниження врожайності через посуху, затримку логістики, підвищення цін на паливно-мастильні матеріали та добрива. Крім того, Відповідач-1, заявляючи про відстрочення виконання судового рішення у даній справ до 31.08.2025, не надав докази що б підтвердили спроможність підприємства виконати рішення саме у цей строк.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
Колегія суддів відзначає, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 Конституційного суду України по справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 Конституційного суду України по справі № 11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.2013. Конституційного Суду України по справі № 1 7/2013.
Виходячи з того, що згідно зі ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, то обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені Апелянтом обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення. Обставини, на які посилається Відповідач-1 у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.
Введення в Україні воєнного стану, складне фінансове становище заявника, відсутність достатніх коштів, з урахуванням того, що Кредитний договір укладався під час дії військового стану, а також того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, на переконання колегії суддів, не є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.
Колегія суддів також зазначає, що тяжка економічна ситуація в країні, спричинена військовою агресією, носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.
Як Позивач, так і Відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.
Судова колегія, з урахуванням дотримання справедливого балансу між Відповідачем та Позивачем і можливістю тимчасового обмеження його права на законне сподівання отримати кошти, вважає, що наведені Скаржником обставини не є такими, що істотно ускладнюють негайне виконання рішення про стягнення грошових коштів.
Таким чином, враховуючи матеріальні інтереси сторін, фінансовий стан Відповідача, ступінь його вини у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відстроченні виконання рішення суду.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Відповідача-1 (Апелянта).
Керуючись ст. 129, 240, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства “СІМ – АГРОЮГ” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 по справі №916/2910/24  - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Фермерське господарство “СІМ – АГРОЮГ”.
Матеріали справи №916/2910/24 повернути до Господарського суду Одеської області. 
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2025 року.

Головуюча cуддя:                                                            Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                 Я.Ф. Савицький

                                                                                          А.І. Ярош