ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/3901/21		
Провадження № 22-ц/821/643/25		
категорія: 302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Івануси А. Д.,

учасники справи:        
позивач - заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Уманської міської ради,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Усатюк Ольги Василівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Уманської міської ради, звернувся в суд з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги мотивував тим, що за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Животовською Н. Г. 12.12.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Підставою для державної реєстрації вказаного речового права зазначено архівний витяг з рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28.09.2000 № 452.
Згідно з договором дарування земельної ділянки від 27.01.2017 ОСОБА_3 подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_2 і зазначений договір зареєстровано того ж дня в реєстрі за № 309. Вказано, що відчужувана земельна ділянка є власністю дарувальника.
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 01.06.2020 б/н ОСОБА_2 подарував вказану земельну ділянку ОСОБА_1 . Вказаний договір зареєстровано того ж дня в реєстрі за № 1793.
Зазначає, що за даними досудового слідства вищевказаній особі земельна ділянка у власність у передбаченому законом порядку не передавалась, оскільки виконавчим комітетом Уманської міської ради відповідне рішення не приймалося, а право власності на неї зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного рішення, що підтверджується висновком судової експертизи від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23, проведеної експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Цим висновком встановлено, що під час дослідження аркушів рішення № 452 отвори через які прошиті аркуші рішення мають нерівні краї та їх конфігурація різна. Відтінки паперу 1-го та 3-го аркушів рішення № 452 відрізняються від відтінку паперу 2-го аркушу.
Також друкований текст на першому та другому аркушах рішення № 452 надруковані не одномоментно.
Досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що ОСОБА_3 земельна ділянка у приватну власність у встановленому законом порядку Уманською міською радою, як власником, не передавалась.
Разом з цим, відповідно до відомостей, розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно установлено, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Вважає, що є встановленим факт незаконності вибуття спірної земельної ділянки із володіння власника – територіальної громади м. Умань поза її волею, оскільки уповноваженим державою органом рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0900 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось, вищевказаний установлений законом порядок набуття права власності на земельну ділянку не дотримано.
Тому, на думку позивача, у даному випадку вірним способом захисту порушеного права є заявлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388 ЦК України
При цьому, зазначає, що оскільки держава України в особі уповноваженого нею органу – Уманської міської ради не висловила своєї волі, не була учасником правовідносин з надання земельної ділянки за кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 у приватну власність ОСОБА_3 її відчуження у послідуючому ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , підстав визнавати недійсними рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 28.09.2000 № 452, договори від 27.01.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також від 01.07.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – немає. Натомість, земельна ділянка може бути витребувана у ОСОБА_1 , як така, що вибула з володіння належного власника поза його волею.
Вказує, що спірна земельна ділянка до її незаконного набуття ОСОБА_3 (первинним набувачем) перебувала у комунальній власності Уманської міської ради.
Уманська міська рада визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених Земельним кодексом України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто є уповноваженим на захист інтересів держави органом у спірних правовідносинах.
Отже, представництво прокурором інтересів держави в особі Уманської міської ради у цій справі є обґрунтованим.
Необхідність реагування органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Уманської міської ради в частині повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, поза її волею.
Таким чином, звернення прокурора до суду з цим позовом спрямовано на захист конкретного державного, майнового інтересу у сфері охорони від незаконного вибуття та використання землі, як національного багатства.
Зазначає, що Уманською міською радою не надано доказів на підтвердження вжиття нею заходів з контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів у спірних правовідносинах, що свідчить про нездійснення уповноваженим органом місцевого самоврядування покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів.
З метою з`ясування питання, чи вживались, чи будуть вживатись Уманською міською радою заходи цивільно-правового характеру щодо повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність на її адресу 20.08.2021 № 05/1-949 вих.21 обласною прокуратурою направлено відповідний лист.
Уманська міська рада листом від 27.08.2021 № 01/01-21/9252/01/01-20/8035 повідомила, що заходи представницького характеру щодо витребування на її користь спірної земельної ділянки не вживались.
Ураховуючи, що на цей час Уманською міською радою до ОСОБА_1 самостійно позов не пред`явлено, це є підставою вважати її бездіяльність, як уповноваженого органу очевидною, а наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури – належно обґрунтованими.
Просить суд витребувати у ОСОБА_1 на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 7124387500:03:000:1479, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справі просить стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року позов задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури 2270 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що прокурором надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що вперше державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено на підставі архівного витягу рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000, яке уповноваженим фактично не приймалось, а отже земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку не передавалась.
Суд дійшов висновку, що вбачається порушення права комунальної власності на землю, відновлення якого можливо шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Щодо позовної давності, то суд дійшов висновку, що встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором не пропущений, а отже відсутні підстави для застосування позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 26 лютого 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи, що у даному рішенні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції під час розгляду справи не проведена належна перевірка та оцінка доказів, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, в наслідок чого судом ухвалене необґрунтоване та незаконне рішення, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи рішення, суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, вийшов за межі цивільного судочинства та дійшов помилкового висновку про те, позивачем надано належні і беззаперечні докази неправомірності отримання земельної ділянки ОСОБА_3 , порушив норми процесуального права та невірно застосував норми матеріального права, внаслідок чого Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування з постановленням нового рішення.
Уманський міськрайонний суд фактично послався на докази, які не доводять неправомірність отримання земельної ділянки ОСОБА_3 , також суд послався на докази, які викликають сумніви в існуванні оригіналів та не пересвідчився у їх наявності, доєднав докази в порушення процесуального права і послався на них у своєму рішенні.
Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вибуття земельної ділянки поза волею міської ради, також не доведено факт підроблення рішення № 452 від 28.09.2000, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). 
Крім того, суд невірно встановив дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, і тому обчислив строки позовної давності з порушенням норм цивільного права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 26.01.2017 за № НВ-7104813612017, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 09.06.2015, ПП «Профінкон», ОСОБА_4 , в Управлінні Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області 07.12.2016 зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорій земель: землі житлової та громадської забудови. Власність приватна, власник – ОСОБА_3 , розмір земельної ділянки 0,0900 га (т.1 а.с. 23-25).
З архівного витягу за вих. № 638/04-12/01 від 04.10.2016 рішення Уманської міської ради № 452 від виданого 28.09.2000 «Про приватизацію земельних ділянок, відповідно до пп. 2 п. «б» ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 6, 10, 19, 56, 67 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» рішення 4-ої сесії Уманської міської ради від 04.09.98 за № 4.15-4/23 вбачається, що Виконком міської ради вирішив: 1. Передати в приватну власність громадянам міста земельні ділянки:
… 1.22. ОСОБА_3 площею 900 кв. м для будівництва житлового будинку та 900 кв. м для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 .
… 4. Міському відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в облікові документи землевласників та землекористувачів.
Вказане рішення підписане першим заступником міського голови Віблим В. М. та секретарем міськвиконкому Рюміком В. М. Підставою вказано: ф.1, оп. 2 спр. 772 арк. 200-202 (т.1 а.с. 26-27).
Архівний витяг містить рукописний текст з підписом про його отримання та виданий був на заяву від 23.09.2016 ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ).
Даний примірник рішення не має будь-яких відтисків печаток Уманської міської ради, а містить лише підписи членів, голови та секретаря міськвиконкому.
Згідно п. 1 примірника рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 28.09.2000 № 452, на якому наявний відтиск печатки «Загальний відділ» Уманської міської ради, погоджувальні підписи членів міськвиконкому та затверджувальні підписи голови і секретаря міськвиконкому, наявні лише 13 підпунктів та відсутня будь-які відомості щодо передачі земельної ділянки в приватну власність ОСОБА_3 .
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 27.01.2017 б/н, посвідченого приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л. М., зареєстрованого в реєстрі за № 309, ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 30-31).
Згідно з договором дарування земельної ділянки від 01 липня 2020 року б/н ОСОБА_2 подарував указану земельну ділянку площею 0,0900 га, кадастровий номер 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Животовською Н. Г. та зареєстровано того ж дня в реєстрі за № 1793 (т. 1 а.с. 32-34).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 27.08.2021 за № 272029614, на підставі архівного витягу рішення Уманської міської ради № 452 виданого 28.09.2000, за ОСОБА_3 , 12.12.2016 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1118423071108 (т.1 а.с. 20-22).
У відповідності до листа ГУНП в Черкаській області від 26.10.2019 № 10576/24/68 на адресу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, останнім запропоновано надати відомості з приводу безоплатного надання земельних ділянок на території м. Умань та України, в тому числі ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що СУ ГУНП в Черкаській області проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017251100000026 від 21.06.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, по факту незаконного виведення нерухомого майна (земельних ділянок) із комунальної власності Уманської міської ради на користь третіх осіб (т.1 а.с. 169-170).
З відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 19.11.2019 за № 10-23-0.23-8205/2-19 вбачається, що за інформацією міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відомості стосовно безоплатного надання земельних ділянок, в тому числі ОСОБА_3 , відсутні (т.1 а.с. 171).
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованому 26.08.2021 зареєстровано кримінальне провадження № 12021250000000761 від 23.06.2021 та внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 364 КК України. При здійсненні Черкаською обласною прокуратурою процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що згідно вищевказаного витягу з ЄРДР, фабулою кримінального правопорушення є: група невстановлених осіб у період часу з 2016 та 2018 роки, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи заволодіти чужим майном, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Виконавчого комітету Уманської міської ради та надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок, здійснили службове підроблення офіційних документів, а саме: склали та виготовили державні акти на право приватної власності на землю, висновки про вартість майна та довідки про відсутність забудов, до яких внесли завідомо недостовірні відомості про рішення Уманської міської ради, яким передано у приватну власність земельну ділянку, площі земельної ділянки, власника земельної ділянки, місця розташування, вартості та інше, які були видані та оформлені на завідомо підшуканих громадян. В подальшому через державних кадастрових реєстраторів міськрайонного управління по Уманському району та Умані Держгеокадастру у Черкаській області в Національній кадастровій системі, здійснили державну реєстрацію земельних ділянок, які розташовані на території м. Умань, які в подальшому по попередній домовленості реалізували за грошові кошти на користь завідомо підшуканих осіб, з метою створення добросовісного набувача, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань, тим самим заподіяли тяжких наслідків.
Крім того, в ході досудового розслідування також встановлено, що ГО управління Держгеокадастру по м. Умань та Уманському районі ГУ Держгеокадастру Черкаської області, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч служби, умисно з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Уманської міської ради на надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, які були видані та оформлені на підставних осіб, здійснили через кадастрових реєстраторів міськрайонного управління Держгеокадастру в Державному земельному кадастрі, державну реєстрацію земельних ділянок, що розташовані на території м. Умань, а саме: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 та інші, які в подальшому реалізували за грошові кошти на користь іноземних громадян, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало в комунальній власності Уманської міської ради, спричинивши державі тяжкі наслідки (т. 1 а.с. 17-19).
Згідно з протоколом допиту свідка від 20.02.2023 у кримінальному провадженні № 12021250000000761 від 23.06.2021 щодо незаконного набуття права власності громадянами на землю із комунальної власності Уманської міської громади був допитаний ОСОБА_5 , який пояснив, що на цей час працює консультантом зі здійснення геодезичних робіт у ФОП ОСОБА_6 . Також до 1996 року працював начальником Управління земельних ресурсів Уманського міськвиконкому, у послідуючому у відділі земельних ресурсів м. Умань Держкомзему України, з 1997 по 2001 роки директором ПП «Геоплан» (діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, інше) тому є спеціалістом у сфері земельних відносин, зокрема щодо законності порядку отримання громадянами земельних ділянок у власність, оформлення органами місцевого самоврядування рішень про надання у власні громадянам землі, тощо (т.1 а.с. 174-175).
Окрім цього, за час перебування ОСОБА_5 на посаді директора ПП «Геоплан», підприємство виконувало великий об`єм технічної документації із землеустрою на замовлення громадян, а також Уманської міської ради щодо приведення у відповідність до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» технічну документацію. У зв`язку з цим, до підприємства надходили прийняті рішення виконавчого комітету Уманської міської ради та Уманської міської ради, які залишилися в його архіві, у тому числі рішення № 452, з відтиском печатки «Загальний відділ».
Близько з 2015 року ПП «Геоплан», не функціонує як підприємство, однак ОСОБА_6 (син ОСОБА_5 ), який зареєстрований як фізична особа підприємець, продовжує здійснювати геодезичні роботи. Ураховуючи це, архів ПП «Геоплан» переданий до ФОП ОСОБА_6 , який використовується у роботі по сьогоднішній день (т.1 а.с. 175).
ОСОБА_5 пояснив, що рішення органу місцевого самоврядування містить мокру печатку «Загальний відділ», погоджувальні підписи членів міськвиконкому та затверджувальні підписи голови і секретаря міськвиконкому. 
Після огляду ОСОБА_5 двох різних рішень № 452, з них одне вилучено органами досудового слідства в архівному відділі Уманської міської ради у в ході проведення тимчасового доступу до документів та інше надано ФОП ОСОБА_6 , останній пояснив, що у порівнянні вказаних рішень, рішення, яке витребуване в архівному відділі не містить печатки «Загальний відділ», що свідчить про його ймовірну підробку, оскільки на рішенні, яке знаходилось в архіві ПП «Геоплан», така печатка існує (т. 1 а.с. 175 зворот).
Згідно з протоколом огляду документів від 25.08.2022, в якому досліджуються рішення № 452 (підроблене та оригінал), вилучені в ході тимчасового доступу до документів та отримані відповіддю на запит від ФОП ОСОБА_7 , де окремо проводиться аналіз двох рішень та підтверджується недійсність рішення № 452, вилученого в ході тимчасового доступу до документів (т.1 а.с. 175-183).
До матеріалів було додано копію заяви ОСОБА_3 від 23.09.2016 до архівного відділу про отримання нею архівного витягу рішення № 452 та витягу цього рішення з відміткою про його отримання (т. 1 а.с. 184). 
Згідно з висновком судової технічної експертизи документів від 30.08.2018 № 1340/17-23, 794-798/18-23 встановлено, що під час дослідження аркушів рішення № 452 отвори, через які прошиті аркуші рішення, мають нерівні краї та їх конфігурація різна. Відтінки паперу 1-го та 3-го аркушів рішення № 452 відрізняються від відтінку паперу 2-го аркушу.
Також друкований текст на 1-му та 2-му аркуші рішення № 452 надрукований друкуючим пристроєм з електрофотографічним способом друку, у той час як текст на 3-му аркуші нанесено струменевим способом. 
Висновком встановлено, що текст на 1-му та 2-му аркушах рішення № 452 надруковані не одномоментно (т.1 а.с. 36-42).
Відповідно до висновку судово-почеркознавчих експертиз від 26.01.2022, 17.02.2022, 09.06.2022, 14.07.2022 №№ СЕ-19/124-22/190-ПЧ, СЕ-19/124-22/1920-ПЧ, СЕ-19/124-22/5299-ПЧ, СЕ-19/124-22/6520-ПЧ, при дослідженні напису від імені ОСОБА_3 на копії архівного витягу рішення № 452, виданого 04.10.2016 № 638/04-12/01, установлено, що вказаний напис виконано не ОСОБА_3 , а ОСОБА_8 (висновок № СЕ-19/124-22/190-ПЧ) (т.1 а.с 186-234).
При дослідженні підпису від імені ОСОБА_3 на копії архівного витягу рішення № 452, виданого 03.10.2016 № 629/04-12/01, установлено, що вказаний підпис напис виконано не ОСОБА_3 (висновок № СЕ-19/124-22/1920-ПЧ).
При дослідженні рукописного тексту ОСОБА_3 у її заяві від 23.09.2016 для надання архівного витягу рішення № 452 з архівної справи, зазначено що вказана заява виконана не ОСОБА_3 , а ОСОБА_9 (висновок № СЕ-19/124-22/5299-ПЧ).
При дослідженні рукописного тексту ОСОБА_3 у її заяві від 23.09.2016 для надання архівного витягу рішення № 452 з архівної справи, зазначено що вказана заява виконана не ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (висновок № СЕ-19/124-22/6520-ПЧ).
Відповідно до листів ст. слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області Падалки Б. В. від 28.02.2023 за № 9030/24/68 та від 23.03.2023 за № 9847/24/68 на адресу керівника Уманської окружної прокуратури направлені матеріали кримінального провадження № 12021250000000761 від 23.06.2021 з метою використання в претензійно-позовній роботі щодо представництва інтересів держави у цивільному судочинстві (т. 1 а.с. 238-239).
Згідно з постановою ст. слідчого СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області Падалки Б. В., потерпілим у вказаному кримінальному провадженні було визнано Уманську міську раду та залучено представниками потерпілої сторони та особами, які здійснюватимуть представництво інтересів Уманської міської ради Гришака Антона Михайловича та головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету Уманської міської ради Щербака Назара Леонідовича, якою є Уманська міська рада. Вказаним представникам роз`яснено права та надано розпорядження вручити пам`ятку про процесуальні права. При цьому слідчим, при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017251100000026 від 21.06.2017 було встановлено, що громадянин ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою із певними встановленими особам та іншими невстановленими особами, у період часу з 2016 та 2018 роки, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень виконавчого комітету Уманської міської ради про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, висновки про вартість майна та довідки про відсутність забудов, які були видані та оформлені на певних громадян, здійснили через державних кадастрових реєстраторів міськрайонного управління по Уманському району та Умані Держгеокадастру у Черкаській області в Державному земельному кадастрі, державну реєстрацію земельних ділянок, які розташовані на території м. Умань, які в подальшому по попередній домовленості реалізували за грошові кошти на користь завідомо підшуканих осіб, з метою створення добросовісного набувача, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань та завдали матеріальних збитків в особливо великих розмірах (т.1 а.с 105-106).
У відповідності до листа Черкаської обласної прокуратури від 20.08.2021 за № 15/1-949вих.21, направленого на адресу Уманської міської ради, Раду повідомлено про те, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено незаконність вибуття землі із комунальної власності м. Умань, в тому числі це стосувалося спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Прокурор у вказаному листі просив у найкоротший термін, в межах строку позовної давності, повідомити Черкаську обласну прокуратуру чи вживались, у тому числі у судовому порядку, Уманською міською радою заходи з метою державних інтересів та усунення порушень та чи планується вжиття таких заходів у майбутньому (т.1 а.с. 55-56).
Згідно відповіді міського голови на вищевказаний лист від 25.08.2021 від 20.08.2021 № 15/1-949вих21, заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Чустраку Д. В., повідомлено що позовних заяв про скасування державного акту на право власності на земельні ділянки, зазначені у листі та витребування їх з чужого незаконного володіння, подано не було (т.1 а.с. 57).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Відтак, дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч. 2 ст. 4 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що в цій справі заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Уманської міської ради.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (п. 76)).
Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. 
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 366/2380/19, провадження № 61-2399св20 дійшов висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Частина 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.
Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
В даній справі прокурор зазначав, що предметом спору є земельна ділянка комунальної власності, а підставою для представництва інтересів держави є нездійснення Уманською міською радою, до компетенції якої віднесені відповідні повноваження, протягом тривалого часу заходів для захисту інтересів держави.
Крім того, звертаючись до суду з позовом, прокурор обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому полягає порушення таких інтересів, та орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Також в позовній заяві позивач послався на лист Черкаської обласної прокуратури від 20.08.2021 за № 15/1-949вих.21, направлений на адресу Уманської міської ради, про те, що ними встановлено незаконність вибуття землі із комунальної власності м. Умань, в тому числі це стосувалося спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Прокурор просив повідомити Черкаську обласну прокуратуру чи вживались, у тому числі у судовому порядку, Уманською міською радою заходи з метою державних інтересів та усунення порушень та чи планується вжиття таких заходів у майбутньому.
Також суду надана відповідь міського голови від 27.08.2021 на вищевказаний лист від  від 20.08.2021 № 15/1-949вих21, що позовних заяв про скасування державного акту на право власності на земельні ділянки, зазначені у листі та витребування їх з чужого незаконного володіння, подано не було.
Тобто Черкаською обласною прокуратурою належним чином обґрунтовано підстави представництва інтересів держави.
Щодо способу захисту порушеного права.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом.
Положеннями ст. 17 ЗК України визначені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, до яких зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно зі ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, а саме громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Зазначеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Разом з тим, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором, та є ефективним.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам і така позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Власник із дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 372/770/19.
Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені вимоги про витребування спірної земельної ділянки є ефективним способом захисту у цій справі, а відповідач ОСОБА_1 є належним, оскільки на момент подачі позову є кінцевим добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
Щодо суті позовних вимог.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 набув права власності на спірну ділянку за договором дарування від ОСОБА_2 , який в свою чергу набув права власності на спірну земельну ділянку за договором дарування ОСОБА_3 .
При цьому, підставою набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7124387500:03:000:1479 площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та її державної реєстрації був архівний витяг рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000.
Встановлено, що ОСОБА_3 до Уманської міської ради з письмовою заявою про отримання у власність земельної ділянки не зверталася, що підтверджується листом начальника відділу діловодства, організаційного забезпечення та контролю виконавчого комітету Умаської міської ради Лапіної Т. В. від 02 грудня 2019 року (т.1 а.с. 49).
Згідно висновку судово-почеркознавчих експертиз від 26.01.2022, 17.02.2022, 09.06.2022, 14.07.2022 №№ СЕ-19/124-22/190-ПЧ, СЕ-19/124-22/1920-ПЧ, СЕ-19/124-22/5299-ПЧ, СЕ-19/124-22/6520-ПЧ, при дослідженні написів від імені ОСОБА_3 на копії архівного витягу рішення № 452, виданого 04.10.2016 № 638/04-12/01, та у її заяві від 23.09.2016 для надання архівного витягу рішення № 452 з архівної справи, зазначено що вказана заява виконана не ОСОБА_3 , а іншими особами.
Крім того, згідно з висновком судової технічної експертизи документів від 30 серпня 2018 року № 1340/17-23, 794-798/18-23, текст рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 у частині надання ОСОБА_3 у приватну власність спірної земельної ділянки є надрукованим з іншого друкуючого пристрою з електрофотографічним способом друку, решта ж тексту надруковано з використанням друкуючого пристрою з струменевим способом друку. Тобто, вказаним висновком експерта підтверджено підробку рішення № 452 в частині надання ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статті 77, 78, 79 ЦПК України визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів.
Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18) та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20).
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом.
Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням ст. 102 ЦПК України.
Експертний висновок за результатами проведення судової технічної експертизи документів № 130/17-23, 794-798/18-23 від 30 серпня 2018 року підготовлено експертом Крикливенко Т. Я., яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальностями: 1.1 – «Дослідження почерку і підписів» (свідоцтво № 539-16, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до28.11.2021), 2.1 – «Дослідження реквізитів документів» (свідоцтво № 540-16, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 28.11.2021), 2.3 – «Дослідження друкарських форм» (свідоцтво № 541-16, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 28.11.2021), стаж експертної роботи з 2005 року. Експерт попереджена про кримінальну відповідальність.
У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі №125/1501/20-ц вказано на допустимість висновку експерта складеного в межах кримінального провадження, як письмового доказу у цивільній справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Загалом Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження. Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що висновки експертів, зокрема висновок судової технічної експертизи, що містяться в матеріалах справи, є недопустимими доказами, оскільки особи які проводили ці експертизи, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є атестованими судовими експертами, обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. ст. 384, 385 КК України.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що висновок судової технічної експертизи документів від 30 серпня 2018 року № 1340/17-23, № 794-797/18-23, який врахований під час розгляду справи є необґрунтованим, оскільки він є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі та врахований судом як один із доказів.
Разом з апеляційною скаргою, адвокатом Усатюк О. В. було подано клопотання про витребування доказів, а саме: архівну справу № 772 Уманської міської ради та її виконавчого комітету та оригінал рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 від 28.09.2000, та призначення судової технічної експертизи документів.
Обставини, на які посилається скаржник, як на підставу необхідності витребування доказів та проведення експертизи заявлялись ним же під час розгляду справи в суді першої інстанції, були досліджені судом та відмовлено в їх задоволенні.
Переконливих доводів про необхідність призначення судової технічної експертизи судом апеляційної інстанції, заявником не наведено. Відтак, заявлене клопотання про призначення експертизи не містить таких підстав, які зобов`язували б суд її призначити.
З урахуванням підстав та предмета позовних вимог, об`єкту доказування, фактичних обставин справи колегія суддів не вбачає потреби в призначенні судової технічної експертизи, оскільки спір може бути розглянутий шляхом оцінки доказів, наявних в матеріалах справи.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.
Щодо строків позовної давності.
На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (п. 46, 48, 65 - 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Як було встановлено матеріалами справи, про наявність ознак підробки рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 452 прокурору стало відомо 30.08.2018 за результатами проведеної в межах кримінального провадження судової технічної експертизи цього рішення, тобто з відповідного висновку експерта.
При цьому, Уманська міська рада набула статусу потерпілої особи у кримінальному провадженні лише 21.04.2020, після чого змогла ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та дізнатися про порушене своє право.
Також, про незаконність вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Умані спірної земельної ділянки, міській раді стало відомо з листа Черкаської обласної прокуратури від 20.08.2020 № 15/1-949вих.21.
Враховуючи, що Уманська міська рада не зверталась до суду, з даним позовом прокурор звернувся до суду 30.08.2021, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Тобто, враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором не пропущений, а отже відсутні підстави для застосування позовної давності.
Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладені мотиви постанови апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Усатюк О. В. підлягає залишенню без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Усатюк Ольги Василівни – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова