ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2025 р. 	Справа № 520/31276/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Бегунца А.О. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 (головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В.) у справі                          №520/31276/24
за позовом             ОСОБА_1  
до            Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків                                  
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнення до позову,  просив: 
- зобов`язати Харківське квартирно-експлуатаційне управління направити до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 року задоволено адміністративний позов. 
Квартирно-експлуатаційний відділу міста Харків, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, просив його скасувати  та прийняти нове, яким відмовити в  позові.
В обґрунтування вимог скарги зазначає, що з огляду нормативно - правове регулювання спірних відносин , обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на його отримання.
Посилається на те, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Отже, вважає, вимоги позивача не обґрунтованими. 
Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянтом подано до апеляційного суду клопотання про заміну відповідача, у зв`язку зі зміною його назви, а саме Харківське квартирно-експлуатаційне управління на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків. 
Так, підтвердження зазначених обставин посилається на спільну директиву Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.10.2024 №Д-321/10дск, директиви командувача Сил логістики Збройних сил України від 01.11.2024 №Д-23/ДСК згідно яких з  31.01.2025 Харківське квартирно-експлуатаційне управління переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків.
Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Процесуальне правонаступництво в розумінні ст.52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.
Оскільки Харківське квартирно-експлуатаційне управління переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання скаржника та заміни відповідача у даній справі - Харківське квартирно-експлуатаційне управління на правонаступника Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків. 
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що підполковник ОСОБА_1 , заступник командира військової частини НОМЕР_1 з логістики, разом із своїми доньками ОСОБА_2 , 2008 р.н. та ОСОБА_2 ,  2016 р.н., постійно мешкає в двокімнатній квартирі   АДРЕСА_2 , житловою площею 28,7 кв.м. (загальна площа 57,8 кв.м), яка має статус службової.
Позивач, як військовослужбовець має календарну вислугу на військовій службі понад 20 років , має статус  учасника бойових дій під час повномасштабної агресії російської федерації на територію України, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 27.04.2017 року.
Позивач перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі з 22.06.2012 року №1382, в першочерговій з 07.12.2023 року №924, але постійного житла до цього часу не отримав (довідка КЕУ м. Харкова №583/4958 від 30.09.2024р.).
У зв`язку з проходженням військової служби, на підставі рішення від 21.02.2024 року №70 виконавчим комітетом Харківської міської ради ОСОБА_1 видано службовий ордер №000056 від 23.02.2024 року на жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_2 .
Об`єднаною житловою комісією військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , розглянуто рапорт ОСОБА_1  про надання житлової площі для постійного проживання шляхом виключення її з числа службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 , однокімнатну квартиру (загальною площею - 57,8 кв.м., житловою площею - 28,7 кв.м.) зі зняттям з квартирного обліку (витяг з протоколу від 20.09.2024 року №7 ). 
Зазначене рішення об`єднаної житлової комісії затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 22.09.2024 року №291. 
Позивач звернувся до Харківського квартирно-експлуатаційного управління про підготовку та направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових, проте 30.09.2024 року отримав відмову  (вих.№583/4964).
В обґрунтування  відмови, з посиланням на рішення заступника Міністра оборони України №2551/з/5 від 04.11.2022 року та рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, протокол №142 від 16.11.2022 року, зазначено, що питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти, тобто постійне проживання у службовій квартирі не є підставою для виключення її з числа службових.
Позивач, не погодившись із відмовою відповідача , звернувся до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Приписами ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту -  Закон № 2011-XII) визначено, що  військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законами України.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному КМ України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
На виконання приписів ст.12 Закону №2011-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі по тексту - Порядок №1081), яким визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського,     рядового     складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Так, п.3 Порядку №1081 визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних     чи     юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Питання, пов`язані із забезпеченням  житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (п. 6 Порядку №1081).
Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.
Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою .
Приписами п.22 Порядку №1081 передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі по тексту -  Інструкція №380).
Цією Інструкцією визначено зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Згідно з п.10 Інструкції №380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку з скороченням штатів, інваліди першої чи другої групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями, незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на квартирному обліку. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району встановленим порядком.
Відповідно до приписів ст. ст. 5,12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний так і в мирний час. Учасникам бойових дій надається, зокрема, така пільга, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме – у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
При вирішення справи суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.03.2020 у справі №636/1514/19 в якій зазначено, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.
Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач є діючим військовослужбовцем, має календарну вислугу років більше 20 років, статус ветерана війни – учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку з 22.06.2012, проживає в службовій квартирі, отже має усі умови, визначені п.10 Інструкції №380, для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Щодо доводів відповідача, що обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на отримання житла,  колегія суддів зазначає, що предметом спору  є не надання житла, а вчинення відповідачем відповідних дій, зокрема направлення до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службової квартири позивача.
Відповідно до  Інструкції №380 КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району лише готує список надання житлової площі для постійного проживання, а питання щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення квартири з числа має вирішуватися Комісією з контролю Міністерства оборони України, що оформлюється протоколом.
Таким чином, спірні правовідносини не впливають на черговість надання житлової площі для постійного проживання.
Органом, уповноваженим приймати рішення про виключення житлових приміщень з числа службових, є виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради (ч.2 п.11 Порядку №1081).
Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим розглянути питання про виключення житла, яке займає позивач, зі складу службових, є Виконавчий комітет Харківської міської ради, як її виконавчий орган.
При цьому, не направляючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом № 2011-ХІІ, в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.09.2024 р. по справі № 520/12589/24.
Доводи  відповідача, що забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається виключно для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті є безпідставними, оскільки відповідно до п.10 розділу VІІ Інструкції №380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Посилання відповідача на рішення заступника Міністра Оборони України № 2551/з/1 від 04.11.2022 та Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 16.11.2022 № 142 колегія суддів відхиляє з огляду на відсутність у вказаних осіб повноважень звужувати категорії військовослужбовців, які за приписами пункту 10 Інструкції № 380 мають право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Доводи відповідача щодо порушення позивачем процедури розгляду питання про погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення, є необґрунтованими, оскільки вони не були підставою для відмови відповідача. 
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, в контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.    
З урахуванням вимог ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для покладення сплаченого  скаржником судового збору на позивача.   
Керуючись ст. ст. 52, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          
          Клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків задовольнити. 
          Замінити відповідача у справі №520/31276/24 - Харківське квартирно-експлуатаційне управління на правонаступника Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків. 
          Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 у справі                     №520/31276/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	В.А. Калиновський    А.О. Бегунц