Справа № 740/2021/25 	Головуючий у 1 інстанції Шевченко  І. М. 	
Провадження № 33/4823/655/25 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
          ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 

Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 14 квітня 2025 року, о 06 год. 25 хв., у місті Ніжині, по вул. Станіслава Прощенка, 54Б, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат - 0,91 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду як незаконну, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що Правил дорожнього руху він не порушував, тому причина зупинки транспортного засобу невідома. Зазначає, що результати огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер 6820» № 0257 не є належним доказом у справі, оскільки вказаний газоаналізатор не пройшов калібровку у визначеному законодавством порядку, а тому може надавати хибні дані за результатами огляду. Звертає увагу на те, що з доданого до адміністративного протоколу відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе адекватно, ознак алкогольного сп`яніння в нього не було. Вказує, що після проходження огляду на місці зупинки він не погодився з результатом огляду - 0,91 проміле. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі він відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, проте працівники поліції склали стосовно нього протокол за порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України, однак він не визнав результати огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, на відеозаписі не зафіксовано, звідки поліцейський взяв трубку для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи була вона герметично запакована. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки ним попередньо була подана апеляційна скарга на вказану постанову, проте вона була повернута у зв`язку з відсутністю його підпису в скарзі, а про повернення скарги дізнався із застосунку «Дія». Тому вважає, що строк оскарження постанови місцевого суду пропущений з поважних причин.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином. При цьому, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
   
          Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

          Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я. 

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №299916 від 14.04.2025, ОСОБА_1 , 14 квітня 2025 року о 06 год 25 хв, у місті Ніжині, по вул. Станіслава Прощенка, 54Б, керував автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат - 0,91 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Як убачається з інформації з роздруківки приладу «Драгер 6820», №0257, результат продування ОСОБА_1 зазначеного спеціального технічного приладу становить 0,91 проміле (а.с.2).

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у поліцейських виникла підозра про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, про що йому було повідомлено. Після чого ОСОБА_3 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою технічного приладу; останній погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестеру; при цьому повідомив, що вживав напередодні «Шейк»; результат тесту - 0,91 проміле. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що якщо він не погоджується з результатами огляду, то необхідно проїхати в заклад охорони здоров`я, на що водій відповів: «мені цього не треба». Після цього працівник поліції склав відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 фактично не погодився з результатами огляду за допомогою спеціального технічного засобу та відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а тому його дії потрібно кваліфікувати за п.2.5 Правил дорожнього руху як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд вважає безпідставними.
Так, відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказували б на конкретну незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів. Натомість, матеріали справи свідчать про погодження ОСОБА_1 з результатами огляду, а саме: наявність його підпису у протоколі, акті огляду та чек-тесті без зазначення останнім відповідних відомостей стосовно висловлювання своєї незгоди щодо проведення огляду та його результатів.
Отже, суд першої інстанції таким доказам дав належну оцінку і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно яких у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, які встановлені працівником поліції у відповідності до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Крім того, виявлені поліцейським у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, були вказані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння  обличчя.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про недопустимість як доказу по справі результатів газоаналізатора «Драгер ALCOTEST 6820» в силу його несвоєчасного калібрування, так як згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить один рік, а як убачається з матеріалів справи, останнє калібрування приладу «Драгер ALCOTEST 6820», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння, проводилось 11.06.2024, тобто в межах міжповірочного інтервалу. 

Твердження сторони захисту про те, що процедура огляду на стан сп`яніння є недійсною, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції було проведено за допомогою приладу «Драгер» з використанням мундштука, в якого була порушена цілісність упаковки, є неспроможними, з огляду на таке.
Відповідно до ДСТУ ЕN 15964:2014 пристрої для тестування алкоголю у видихуваному повітрі використовують мундштуки для відбору проб дихання. Пунктом 3.11 Стандарту визначено, що мундштук це гігієнічно запакована частина, призначена для одноразового використання, яку приєднують до приладу для виявляння алкоголю у видихуваному повітрі й через яку особа, що її перевіряють, подає пробу видихуваного повітря. Мундштук використовують, щоб запобігти змішуванню проби видихуваного повітря з навколишнім повітрям і розбавленню проби. При цьому слід зазначити, що згідно приписів пункту 5.2 Стандарту прилад повинен унеможливлювати вдихання забрудненого повітря від попередніх користувачів (тобто, використання мундштука, який вже використаний іншим п`яним водієм). Мундштук призначений тільки для одноразового використання. Мундштуки повинні бути в індивідуальній герметичній упаковці, яку можна легко відкрити.
При цьому, положеннями Інструкції по експлуатації приладу «Драгер» прямо передбачено необхідність використання саме нового мундштука для кожної особи.
Перед проходженням тесту, одноразовий мундштук був розпакований та встановлений поліцейським на прилад «Драгер» у присутності ОСОБА_1 , безпосередньо перед проходженням тестування, що підтверджується відеозаписом з місця події, тобто ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» із встановленим стерильним мундштуком і одноособово, відповідно до положень ДСТУ, використовував його для отримання результату, тому підстав для визнання процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» з використанням стерильного мундштука, яку проведено з дотриманням вимог ДСТУ та діючого законодавства, недійсною, немає.
Крім того, як убачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, газоаналізатор показав результати тестування без будь-яких помилок, які у подальшому були роздруковані працівниками поліції.

Посилання апелянта на незаконність зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби. 

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.  

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2025 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний