ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р.	Справа № 591/4733/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., м. Суми, повний текст складено 28.04.25 у справі № 591/4733/24
          за позовом     ОСОБА_1  
          до     Територіального управління Державного бюро розслідувань, слідчого 4 слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) розташованого  у м. Полтаві 
          про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, слідчого 4 слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) розташоване у м. Полтава (далі також – відповідач), в якому просив:
- притягнути до адміністративної відповідальності згідно з вимогами ст. 185-6 КУпАП невжиття заходів щодо окремої ухвали суду та позбавити права обіймати певну посаду до вимог ст. 30 ч. 5 КУпАП керівника слідчого 4 слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР розташоване у м. Полтаві.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2024 року повернуто позивачу зазначений адміністративний позов.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2025 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2024 року у справі № 591/4733/24 скасовано та справу направлено до Зарічного районного суду м. Суми для продовження розгляду.
Крім іншого, колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду в постанові від 07 березня 2025 року звернула увагу, що позивач просить притягнути керівника слідчого 4 слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР до адміністративної відповідальності згідно з вимогами ст. 30 ч. 5 КУпАП, однак судом першої інстанції не досліджено питання, чи підлягає цей спір розгляду судом адміністративної юрисдикції або в порядку іншого судочинства.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, слідчого 4 слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) розташоване у м. Полтава про притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на недослідження судом першої інстанції обставин, викладених у позовній заяві, а також висновків Другого апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 07 березня 2025 року.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він з доводами, викладеними позивачем, не погоджується. Вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду, оскільки спір, що виник у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності, не є адміністративним, а відповідач у цьому випадку не здійснює публічно-владні управлінські функції.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, з огляду на таке.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Зазначене узгоджується з положеннями ст. ст. 2, 4, 19 КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть, зміст та характер спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
Отже, обов`язковим є з`ясування у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
За змістом позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі, оскільки вважає, що слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві не виконано ухвали слідчих суддів та не надано слідчому судді матеріали кримінальних проваджень № 62021170040000017 від 14.05.2021 та № 62022170040000149 від 25.11.2022, для розгляду його скарг (кримінальна справа № 591/1853/22).
Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.
Так, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
Тож слідчий суддя в кримінальному провадженні здійснює функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод і інтересів людини. Їх правозахисний характер обумовлює покладення на нього загальних обов`язків щодо захисту прав людини, які визначені у статті 206 КПК України.
Предметом оскарження в кримінальному процесі є рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.
Специфіка кримінальної процесуальної діяльності обумовлює особливий порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності осіб, які її здійснюють під час досудового розслідування цей порядок регулюється Главой 26 КПК України, відповідно до якої:
1) рішення, дії чи бездіяльність слідчого можуть бути оскаржені прокурору та у передбачених законом випадках (стаття 303 КПК України) - слідчому судді;
2) рішення, дії чи бездіяльність прокурора, передбачені статтею 303 КПК України, можуть бути оскаржені слідчому судді; 
3) рішення, дії чи бездіяльність прокурора, прийняті або вчинені відповідному кримінальному провадженні, можуть бути оскаржені слідчим до прокуратури вищого рівня щодо прокуратури, в якій обіймає посаду прокурор; 
4) ухвали слідчого судді, передбачені частиною 1 статті 309 КПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Слідчий суддя, на стадії досудового розслідування кримінального провадження є незалежним та у зв`язку із чим, перевіряє дії слідчого чи прокурора на додержання вимог законодавства, дії якого також можуть бути оскаржені. Тобто, перевірка дій слідчого щодо виконання ухвал слідчих суддів, надання матеріалів кримінальних проваджень для дослідження, а також прийняття відповідних рішень за наслідком такої перевірки і є реалізацією права на звернення до суду.
Як вже зазначалося, порядок кримінального провадження на території України, згідно КПК України, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Оскільки звернення позивача до суду обумовлено нездійсненням відповідачем, передбачених КПК України процесуальних дій, у межах спірних правовідносин позивач і відповідачі діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.
До того ж, ухвали слідчих суддів, за КПК України не є окремими ухвалами, за невиконання яких настає відповідальність за статтею 185-6 КУпАП України.
Суд зауважує, що стаття 185-6 КУпАП, на яку посилається позивач, передбачає відповідальність за залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду, тобто передбачає різновид адміністративної відповідальності, а не передбачає право суду на постановлення окремих ухвал в сфері розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Верховний Суд у справі № 686/9636/18 від 14.06.2021 вказав, що системний аналіз положень ч. 1 ст. 3, статей 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК України дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження. Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження. Таким чином, наявна можливість ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему постанову і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої постанови повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему постанову.
Окремі постанови є засобом зміцнення законності та правопорядку, сприяють усуненню недоліків у діяльності державних органів, громадських організацій і посадових осіб, запобігають вчиненню злочинів та інших правопорушень, впливають на формування у громадян поваги до права та становлять важливу частину діяльності судів.
Відтак, окрема постанова це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема постанова є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Вона може бути постановлена лише, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи було встановлене відповідне правопорушення. Суд не здійснює юридичну кваліфікацію правопорушення, хоча в окремій постанові може зазначити, елементи якого складу правопорушення потрібно перевірити.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для відкриття провадження в адміністративній справі. 
Покладені в обґрунтування апеляційної скарги аргументи щодо порушення з боку суду першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2025 у справі № 591/4733/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова