24 червня 2025 року

м. Київ

справа №120/2544/24
провадження №К/990/11835/25

ОКРЕМА ДУМКА

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Коваленко Н.В. 

за наслідками розгляду адміністративної справи № 120/2544/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та молодіжної політики Гайсинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,.

1. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі            №   120/2544/24 визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації від 11 серпня 2023 року                  №  1488199936-2023-5; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від                     07 серпня 2023 року про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням висновків суду, вказаних у цьому рішенні, за результатом чого прийняти відповідне рішення.

2. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року набрало законної сили 12 липня 2024 року.

3. 17 грудня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі № 120/2544/24 згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

4. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року заяву позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №   120/2544/24 залишено без задоволення.

5. Не погодившись із зазначеною ухвалою позивачка подала апеляційну скаргу.

6. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року  залишено без руху та надано строк для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.

7. На виконання вимог ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року від представника позивачки 10 лютого 2025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій представник посилається на постанову Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 520/6769/19, за висновками якої, відсутність у Законі України «Про судовий збір» ставки за подачі заяви в порядку контролю за виконанням судового рішення виключає можливість вимагати його сплати від позивачки, тому судовий збір не підлягає сплаті.

8. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року повернуто позивачі. 

9. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржницею у встановлений судом строк виявленого недоліку апеляційної скарги не усунуто - не надано суду документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

11. Верховний Суд постановою від 19 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. 
Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року скасував. 
Справу № 120/2544/24 направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

12. Суд дійшов висновку про те, що положення підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», в частині встановлення для учасників процесу обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, а тому скаржниця не повинна сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, прийняту за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

13. Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

14. Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи. 

15. З постановою Верховного Суду від 19 червня 2025 року у справі № 120/2544/24 та її мотивами я не погоджуюсь, та вважаю за необхідне викласти свою окрему думку.

16. Ключовим питанням в межах доводів та вимог касаційної скарги у цій справі є питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю.  

17. У Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду сформувалися різні підходи щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції за результатом розгляду заяв про встановлення судового контролю.

18. Так, в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі № 280/8893/20 колегія суддів (судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів) дійшла висновку, що підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційних скарг на будь-які ухвали суду першої інстанції, в тому числі й на ті, які прийняті за результатом розгляду заяв про встановлення судового контролю. Колегія суддів Верховного Суду завернула увагу на те, що ані приписами статті 3 Закону України «Про судовий збір» (в якій визначено перелік процесуальних дій за які судовий збір не сплачується), ані положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в якій визначено пільги щодо сплати судового збору) не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю (яка була предметом оскарження в зазначеній справі). 

19. Подібні правові висновки також були викладені в постановах Верховного Суду від                       24 листопада 2021 року у справі № 826/17526/18, від 13 квітня 2023 року у справі                                № 120/2767/20-а (судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав).

20. Натомість, колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 440/207/19 дійшла висновку, що приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом, на особу, яка звертається з відповідною заявою не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою, а тому на особу, яка оскаржує ухвалу суду, яка приймалась за результатом розгляду зазначеної заяви, не поширюється обов`язок щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на таку ухвалу.

21. Аналогічний висновок був викладений в постановах Верховного Суду від 08 грудня 2020 року у справі № 743/1604/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 560/4364/19 (судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав).

22. Зазначене є свідченням того, що у постановах Верховного Суду, ухвалених колегіями суддів з різних судових палат, викладено протилежні за змістом висновки щодо застосування положень підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в контексті необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

23. Відповідно до частини другої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

24. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу (частина четверта статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України).

25. Зважаючи на вищезазначене, вважаю, що колегія суддів, в силу приписів частини другої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою забезпечення єдності судової практики, зобов`язана була постановити ухвалу про передачу справи № 120/2544/24 (касаційне провадження № К/990/11835/25) на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а не ухвалювати постанову.  

26. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

Суддя                                                                                           Н.В.  Коваленко