Справа № 145/2187/24
Провадження № 22-ц/801/1533/2025
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Патраманський І. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року	Справа № 145/2187/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Любченко Тетяною Сергіївною, на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області про відмову в ухваленні додаткового рішення, постановлену у цій справі 21 травня 2025 рокуу с-щі Тиврівсуддею цього суду Патраманським І.І., дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. 
05.05.2025 року рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 до земельної ділянки та розташованого на ній будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , та прибрати з території земельної ділянки собаку. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
09.05.2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_1  - адвоката Любченко Т.С. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у цій цивільній справі щодо розподілу судових витрат, яким стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.
В обґрунтування вказаної заяви адвокат Любченко Т.С. зазначила, що відповідна заява про подання доказів у строк, передбачений ст. 134 ЦПК України, зроблена представником позивача адвокатом Любченко Т.С. у позовній заяві.
На підтвердження понесених витрат адвокат Любченко Т.С. надала: копію договору про надання правової допомоги від 01.10.2024 року № 01/10/24-01, укладеного між  ОСОБА_1 та адвокатом Любченко Т.С., копію додаткової угоди № 1 від 08.05.2025 до договору про надання правової допомоги від 01.10.2024 року № 01/10/24-01, акт приймання-передачі наданих правових послуг від 08.05.2025 року, в якому визначено склад, обсяг та види виконаних робіт адвокатом, а саме підготовка документів, складання та подання до суду позовної заяви; складання протоколів опитувань свідків у даній справі; участь адвоката у судових засіданнях у справі; підготовка та подача до суду відповіді на відзив на позовну заяву у даній справі; сторони погодили оплату клієнтом адвокатського гонорару в сумі 20 000 грн.
21 травня 2025 рокуухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.
Не погодившись із такою ухвалою суду,  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Любченко Т.С., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення у справі у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов помилкового висновку, що представником позивача недотримано вимоги ст. 246 ЦПК України.
Скаржник вказує, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений у позовній заяві, міг бути змінений, а тому погодження суми витрат між адвокатом та  ОСОБА_1 відбулося саме після ухвалення рішення у справі шляхом підписання акту приймання-передачі наданих правових послуг від 08.05.2025 року, адже саме після підписання вказаного акту у  ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати вартості витрат на правничу допомогу.
22.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ливтин В.В. надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому вона заявила клопотання про поновлення та продовження строку для подання такого відзиву, яке мотивоване тим, що лише після того, як Хмарська А.М. дізналася про відкриття апеляційного провадження у даній справі та повідомила адвоката про це 18.07.2025 року, вона звернулась до суду для отримання доступу до матеріалів апеляційної справи в електронному вигляді. 19.07.2025 року адвокату було надано доступ до матеріалів справи в електронній формі, що дозволило ознайомитися з апеляційною скаргою та іншими матеріалами провадження. Таким чином, адвокат Ливтин В.В. вважає, що строк для подання відзиву було пропущено з поважних причин, що не залежали від неї та відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуального дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 01 липня 2025 року було направлено до Електронного кабінету відповідача Хмарської А.М. у підсистемі «Електронний суд», таку ухвалу остання отримала 03 липня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (зворот а.с. 208).
Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року у справі № 911/3513/16 зазначив, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи, що відповідач  ОСОБА_2 не подала відзив на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк - до 15.07.2025 року включно, хоча ще 03.07.2025 року була обізнана зі змістом ухвали Вінницького апеляційного суду від 01.07.2025 року, якою визначено строк для подачі такого відзиву, натомість поважних причин для продовження строку для подачі відзиву представником відповідача не наведено, а саме лише посилання адвоката Ливтин В.В. на те, що відповідач повідомила її про відкриття апеляційного провадження у даній справі 18.07.2025 року, не є поважними причинами для продовження строку для подачі відзиву, тому такий відзив не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції та підлягає залишенню без розгляду. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що,  у поданій до суду заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу позивач жодним чином не обґрунтувала поважності причин неможливості до закінчення судових дебатів у справі подання нею доказів, що підтверджують розмір судових витрат на правничу допомогу. Сторона позивача до закінчення судових дебатів у справі не робила заяву щодо неможливості подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат на правничу допомогу, не обґрунтовувала причини неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, а лише задекларувала в позовній заяві інформацію про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у справі. 
Отже, на переконання суду, подана представником позивача заява не відповідає вимогам ст. 246 ЦПК України. 
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою, третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із частиною першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 13.02.2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.»
Таким чином, встановивши, що представник позивача ОСОБА_1  – адвокат Любченко Т.С. у поданій до суду заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу жодним чином не обґрунтувала поважності причин неможливості до закінчення судових дебатів у справі подання нею доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання нею вимог ст. 246 ЦПК України та, як результат, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений у позовній заяві, міг бути змінений, а тому погодження суми витрат між адвокатом та  ОСОБА_1 відбулося саме після ухвалення рішення у справі шляхом підписання акту приймання-передачі наданих правових послуг від 08.05.2025 року, адже саме після підписання вказаного акту у  ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати вартості витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, за таких обставин, сторона позивача не була позбавлена можливості подати до суду заяву, визначену ст. 246 ЦПК України, з обґрунтуванням поважності причин неподання відповідних доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1  - адвоката Любченко Т.С. про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, оскільки подана представником позивача заява не відповідає вимогам ст. 246 ЦПК України. 
Таким чином,доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду і не вказують на незаконність оскаржуваної ухвали, що було б підставою для скасування чи зміни цієї ухвали, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Любченко Тетяною Сергіївною,залишити без задоволення, а ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області про відмову в ухваленні додаткового рішеннявід 21 травня 2025 року– без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                О. В. Ковальчук

Судді:                                                                С. Г. Копаничук

Л. О. Голота