УХВАЛА
 
24 червня 2025року
м. Київ
 
справа № 511/4120/23
провадження № 61-7226ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до спільного підприємства «Вітмарк Україна» про зобов`язання вчинити певні дії з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та стягнення ненарахованої та не виплаченої заробітної плати за липень 2015 року,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СП «Вітмарк Україна», в якому просив зобов`язати відповідача вчинити дії з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування ОСОБА_2 за липень 2015 року; стягнути з відповідача на його користь не нараховану та не виплачену заробітну плату за липень 2015 року в розмірі 2 096,43 грн.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року, позовні вимоги задоволено.
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з заявою відшкодування судових витрат. Просив відшкодувати понесені ним, під час розгляду справи у суді першої інстанції судові витрати в розмірі 10 148,00 грн, зокрема 9 800,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу і 348,00 грн на відшкодування поштових витрат.
Додатковим рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року таку заяву задоволено частково. Стягнуто із відповідача на корить позивача поштові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 348,00 грн. В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року залишено без змін.
22 травня 2025 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення у справі за позовом про зобов`язання вчинити певні дії з нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування і стягнення ненарахованої та не виплаченої заробітної плати за липень 2015 року в розмірі 2 096,43 грн.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення в малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 надодаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року у справі № 511/4120/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима
 
П. І. Пархоменко