Справа №442/940/24                                 Головуючий у 1 інстанції:Кучаковський Ю.С. 
Провадження №22-ц/811/96/25                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 
Провадження №22-ц/811/97/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 ,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Кучаковського Ю.С. від 26 листопада 2024 року та на додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Кучаковського Ю.С. від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

         рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_3 – відмовлено.
Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року заяву представник відповідача ОСОБА_1 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Вказані рішення оскаржив ОСОБА_3 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.
Зазначає, що судом першої інстанції була здійсненна неправильна оцінка доказів, а саме розписки від 28.11.2023, через яку суд дійшов до помилкового висновку, в якому зазначив: «Вказаною розпискою також підтверджено досягнення згоди щодо припинення існуючих зобов`язань відступним, що і зафіксовано у розписці від 28.11.2023, зокрема зазначене ОСОБА_3 уточнення, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним.» «За своєю суттю, вказана розписка підтверджує як укладення договору про передання відступного, так і умови договору, а також засвідчує отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 відступного.» Вказує, що цей висновок не відповідає обставинам справи оскільки, розписка від 28.11.2023 підписана лише Позивачем, отже є одностороннім правочином, а не договором про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного. Розписка складена та підписана лише однією стороною, а тому не відповідає вимогам чинного законодавства України. Крім того, розписка від 28.11.2023 не містить посилань на інші правочини , а саме: розписку від 19.08.2022; розписку від 19.09.2022; розписку від 05.01.2023; розписку від 01.03.2023. Звертає увагу на те, що під час ухвалення рішення суд не обгрунтував, яким чином сторони зафіксували свою згоду на передачу відступного, оскільки сама розписка ОСОБА_3 від 28.11.2023 є одностороннім правочином. В матеріалах справи відсутній документ, який можна було б вважати договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання. Тобто розписка ОСОБА_3 від 28.11.2023 не є договором про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного, а отже також не є належним та допустимим доказом для підтвердження припинення зобов`язань ОСОБА_1 перед Позивачем. Вказує, що у зв`язку із безпідставністю відмови у задоволені позову, у разі скасування рішення, додаткове рішення також підлягає скасуванню. 
В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Клопотання про відкладення розгляду справи представника позивача ОСОБА_3 з підстав припинення його повноважень як представника позивача колегія суддів вважала вважати безпідставним та відхилила, оскільки позивачем будь-яких клопотань з цього приводу не заявлено та будь-яких доказів на підтвердження розірвання договору на представництво інтересів позивача не надано. Окрім цього, у позивача є інший представник, який брав участь у суді першої інстанції та сам позивач не вказав будь-які причини його неявки у судове засідання.
Клопотання відповідача та його представника про відкладення розгляду справи з підстав перебування у відпустці адвоката протягом трьох днів, зокрема, і день судового засідання колегія суддів теж вважала безпідставним та відхилила оскільки сторони про час та місце розгляду справи були повідомлені заздалегідь, ОСОБА_1 та його представник 15.04.2025 року. Відповідно відповідач міг забезпечити явку іншого представника у судове засідання, або представник міг врегулювати питання відпустки у день судового засідання та перенести її на один день. Також, відповідач безпосередньо взяв участь у судовому засіданні, а також його позиція по суті справи була викладена, як у суді першої інстанції, так і у відзиві на апеляційну скаргу письмово. 
Заслуха вши суддю-доповідача, пояснення відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень відповідача, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення  вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 16, 202, 206, 207, 526, 530, 598, 600, 622, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України та відмовляючи в задоволенні позову, – виходив з того, що відповідно до розписки від 19.08.2022 ОСОБА_1 одержав в борг 19.08.2022 від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 19.09.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_3 цю розписку. Відповідно до розписки від 19.09.2022 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 19.09.2022. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 20.10.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_3 цю розписку. Відповідно до розписки від 05.01.2023 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 05.01.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 05.03.2023 з виплатою 30 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 цю розписку. Відповідно до розписки від 01.03.2023 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 19 300 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 01.03.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 01.07.2023 з виплатою відсотків від прибутку, який розподіляється порівну між сторонами від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 цю розписку. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з розпискою від 28.11.2023 ОСОБА_3 підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США. Своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним. Нижче міститься примітка: кошти отримав 5 000 $.Судом встановлено, що станом на дату написання даної розписки 28.11.2023 перед ОСОБА_3 існували боргові зобов`язання ОСОБА_1 за договорами позики від 19.08.2022 (10 000 доларів США), від 27.08.2022 (3 800 доларів США), від 19.09.2022 (15 000 доларів США), від 05.01.2023 (30 000 доларів США), від 01.03.2023 (19 300 доларів США), строк виконання яких настав. Правочин про відступне має вчинятися з дотриманням правил про форму правочинів. Договір про відступне є укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з усіх істотних умов. Такими умовами, зокрема, будуть умови: 1) про предмет відступного (у наданій суду розписці від 28.11.2023 вказано, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США), тобто у даному випадку предметом відступного є грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США. 2) оцінка відступного (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США). 3) порядок передання відступного залежно від предмета. Якщо як відступне передаються гроші, то фактичне вручення готівкових коштів чи їх зарахування на рахунок є моментом передання відступного (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США); 4) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_3 уточнив, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним). Вказаною розпискою також підтверджено досягнення згоди щодо припинення існуючих зобов`язань відступним, що і зафіксовано у розписці від 28.11.2023, зокрема зазначене ОСОБА_3 уточнення, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним. За своєю суттю, вказана розписка підтверджує як укладення договору про передання відступного, так і умови договору, а також засвідчує отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 відступного. Суд не взяв до уваги заперечення представника позивача щодо того, що ОСОБА_3  вказану розписку написав про отримання грошових коштів згідно розписки ОСОБА_1 від 27.08.2022, включаючи відсотки та компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок несвоєчасного повернення коштів, оскільки в розписці від 28.11.2023 позивач підтвердив, що отримав від відповідача відступне на виконання існуючих боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , а також додатково зазначив, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним. Тобто за змістом розписки мова йде не про одне зобов`язання, а про існуючі зобов`язання, якими станом на 28.11.2023 є зобов`язання ОСОБА_1 за договорами позики від 19.08.2022 (10 000 доларів США), від 27.08.2022 (3 800 доларів США), від 19.09.2022 (15 000 доларів США), від 05.01.2023 (30 000 доларів США), від 01.03.2023 (19 300 доларів США). ОСОБА_3 станом на дату написання вказаної розписки 28.11.2023 достеменно знав про існуючі боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед ним за договорами позики від 19.08.2022, від 27.08.2022, від 19.09.2022, від 05.01.2023, від 01.03.2023, строк виконання яких настав. При цьому у вказаній розписці чітко й однозначно вказано, що ОСОБА_3 підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5000 доларів США. Жодного посилання саме на конкретне зобов`язання від 27.08.2022 розписка від 28.11.2023 не містить. Окрім того, уточнено, що своїм підписом ОСОБА_3 підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 за договорами позики від 19.08.2022, від 19.09.2022, від 05.01.2023, від 01.03.2023, були припинені внаслідок передання відповідачем позивачу відступного, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 141, 264, 268, 270 ЦПК України, та задовольняючи заяву частково, - виходив з того, що оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а під час розгляду справи відповідач поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого надав належні докази, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу. Разом з тим, суд вважає, що заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню, з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення представником позивача подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначив, що у Детальному описі робіт (наданих послуг) від 28.11.2024 зазначено: „Підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками у справі № 442/940/24” у зв?язку із витратою 1 години часу. В той самий час, не зазначається вартості наданої послуги. Вказує, що виготовлення подібної заяви адвокатом навіть із незначним досвідом роботи не може зайняти більше 30 хв. Також, вказує, що витрати часу на участь адвоката в судових засіданнях у даній справі є явно завищеними, оскільки адвокат ОСОБА_4 приймав повноцінно участь засобом відеозв?язку в 2 судових засідання під час розгляду справи по суті. Тривалість таких судових засідань не перевищила 2 годин загалом. Це саме стосується і такої послуги як: „Вибір тактики ведення справи у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області”, на виконання якої адвокатом нібито витрачено 1 годину часу. В той самий час, „вибір тактики ведення справи” є фактично складовою подання відзиву, заперечення на відповідь на відзив. Так само, „підготовка та подання письмових пояснень на заяву ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог” не передбачена чинним цивільно-процесуальним законодавством України, оскільки у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України стороною відповідача в такому випадку подається відзив. При цьому, вказує, що стороною відповідача не надано суду саме детального опису робіт (наданих послуг), а поданий документ носить загальний та формальний характер. Вказує, що за клопотанням сторони відповідача судові розгляди неодноразово відкладались без поважних причин, відповідач не відреагував на скеровану йому 19.01.2024 претензію. Суд зазначив, що складання заяв по суті представником відповідача включає в себе опрацювання матеріалів справи № 442/940/24, в тому числі, позовної заяви ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, заяви ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог вибір тактики ведення справи у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, окрім того, представник відповідача брав участь у двох судових засіданнях 17.05.2024 та 12.06.2024, загальна тривалість яких не перевищила однієї години.При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача щодо того, що дії відповідача та/або його представника призвели до затягування розгляду справи, оскільки вказане не відповідає фактичним обставинам справи. Враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет позову, виходячи з конкретних обставин справи, а також обсяг наданих адвокатом послуг та долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу стороною відповідача завищено та такий неспівмірний із заявленим позовом. Враховуючи наведене, суд частково погодився з запереченнями представника позивача та вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000 грн, що відповідатиме критерію реальності витрат та розумності їх розміру.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими – не доведені, а тому рішення суду та додаткове рішення підлягають скасуванню.
У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) просив:
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу, яка станом на 16.04.2024 року становить 81423,75 доларів США, з яких: 78763,80 доларів США – сума боргу з урахуванням індексу інфляції; 2659,95 доларів США – 3% річних від простроченої суми.
        В обґрунтування позову покликалася на те, що відповідач ОСОБА_1 є хресним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , – сина позивача ОСОБА_3 . До цього часу, а саме з червня 2022 року, позивач ОСОБА_3 підтримував із відповідачем ОСОБА_1 дружні стосунки, які базувались на довір?ї. Відповідач ОСОБА_1 у серпні 2022 року вперше попросив позичити йому гроші для власних потреб, запевнивши, що через місяць їх обов?язково поверне з виплатою 20% відсотків від суми позики. Враховуючи викладене, зазначає, що ОСОБА_3 був переконаний, що відповідач взяті на себе зобов?язання виконає вчасно і в повному обсязі. Грошові кошти були в розпорядженні ОСОБА_3 і являлись його особистим майном, були одержані внаслідок продажу нерухомого майна згідно Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 19.03.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваль О.М. (реєстраційний № 321). На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_1 власноручно склав письмову розписку від 19.08.2022, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 грошової суми – 10 000 доларів США – саме на умовах договору позики. Вказує, що з розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_1 вказану розписку. При цьому, ОСОБА_1 до 19.09.2022 виплатив ОСОБА_3 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 10 000 доларів США. Натомість, вказує, що ОСОБА_1 попросив ОСОБА_3 позичити йому ще 15 000 доларів США до 20.10.2022 також на умовах сплати 20% відсотків від суми позики за користування коштами ОСОБА_3 уже на загальну суму 25 000 доларів США. ОСОБА_3 погодився, оскільки ОСОБА_1 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_1 власноручно склав письмову розписку від 19.09.2022, про передання позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 грошової суми – 15 000 доларів США саме на умовах договору позики. Вказує, що із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вказаної суми грошових коштів, останній повертає ОСОБА_1 вказану розписку. При цьому, вказує, що ОСОБА_1 до 20.10.2022 виплатив ОСОБА_3 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 15 000 доларів США, а загалом в сумі 25 000 доларів США. Натомість, зазначає, що ОСОБА_1 попросив ОСОБА_3 позичити йому ще 30 000 доларів США до 05.03.2023 також на умовах сплати, але уже 30% відсотків від суми позики за користування коштами ОСОБА_3 , уже на загальну суму 55 000 доларів США. ОСОБА_3 погодився, оскільки ОСОБА_1 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. Вказував, що на підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_1 власноручно склав письмову розписку від 05.01.2023, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 грошової суми – 30 000 доларів США саме на умовах договору позики. Із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_1 вказану розписку. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 до 01.03.2023 виплатив ОСОБА_3 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 30 000 доларів США, а загалом в сумі 55 000 доларів США. Натомість, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_3 позичити йому ще 19 300 доларів США до 01.07.2023 також на умовах сплати уже 50% відсотків від прибутку, одержаного ОСОБА_6 за результатом користування позиченими коштами, уже на загальну суму 74 300 доларів США. Зазначає, що ОСОБА_3 погодився, оскільки ОСОБА_1 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_1 власноручно склав письмову розписку від 01.03.2023, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 грошової суми – 19 300 доларів США саме на умовах договору позики. Із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_7 . ОСОБА_3 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_1 вказану розписку. При цьому, вказує, що ОСОБА_1 до 01.07.2023 виплатив ОСОБА_3 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 19 300 доларів США, а загалом в сумі 74 300 доларів США, що по курсу НБУ станом на 19.12.2023 становить 2 763 395, 32 грн. З початку грудня 2023 року ОСОБА_1 перестав платити відсотки за користування кредитом та в подальшому почав уникати зустрічей, не відповідав на телефонні дзвінки, а також подав заяви в поліцію, які містять негативні та недостовірні відомості про те, що ОСОБА_3 , нібито, вживає наркотики, погрожує йому розправою і т.п. 19.01.2024 позивач скерував на відому йому поштову адресу відповідача претензію, у якій вимагав від відповідача в добровільному порядку до 26 січня 2024 року повернути йому за договором позики від 19 серпня 2022 року основний борг в сумі 10 000 доларів США, за договором позики від 19 вересня 2022 року основний борг в сумі 15 000 доларів США, за договором позики від 05 січня 2023 року основний борг в сумі 30 000 доларів США, за договором позики від 01 березня 2023 року основний борг в сумі 19 300 доларів США, а всього грошових коштів на загальну суму 74 300 доларів США. Проте, зазначає, що відповідач претензію проігнорував. Тобто, наголошує, що позивач намагався в позасудовому порядку вирішити даний спір, а відповідач свідомо ухиляється від повернення позики в повній сумі. 
У лиcтопаді 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення, у якій просив: 
-ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну допомогу в сумі 20 000,00 грн.
В заяві зазначав, що представництво відповідача у справі № 442/940/24 здійснював адвокат Адвокатського об`єднання „Мейн Бізнес Партнерс” Гук Владислав Михайлович. Так, 26.04.2024 між Адвокатським об`єднанням „Мейн Бізнес Партнерс” та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої допомоги № 26/04/2024. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 26.04.2024 до Договору про надання правничої допомоги № 26/04/2024 від 26.04.2024 року (надалі – Додаткова угода № 1) сторони погодили представництво Об`єднанням інтересів Клієнта у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області у справі № 442/940/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Згідно з п. 2 Додаткової угоди № 1 Сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги, визначеної у п. 1 цієї Додаткової угоди № 1, що становить 20 000, 00 (двадцять тисяч) гривень. Враховуючи наведене вище, вказує, що загальна сума витрат відповідача на надання йому правничої (правової) допомоги у справі № 442/940/24 у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області складає 20 000, 00 (двадцять тисяч) гривень. Оплата гонорару здійснюється на умовах відстрочення платежу, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/940/24 за законної сили. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме оригіналів розписок, які містяться в матеріалах справи:
– відповідно до розписки від 19.08.2022 ОСОБА_1 одержав в борг 19.08.2022 від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 19.09.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_3 цю розписку (а.с.169);
– відповідно до розписки від 19.09.2022 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 19.09.2022. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 20.10.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_3 цю розписку (а.с. 170);
– відповідно до розписки від 05.01.2023 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 05.01.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 05.03.2023 з виплатою 30 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 цю розписку (а.с. 171);
– відповідно до розписки від 01.03.2023 ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 19 300 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 01.03.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 01.07.2023 з виплатою відсотків від прибутку, який розподіляється порівну між сторонами від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 цю розписку (а.с.172).
Вказані договори позики не оспорені та не визнані недійсними. Факт отримання коштів не заперечувалося і відповідачем, однак він вказав про те, що кошти ним не отримувалися в борг як за договором позики, а у нього з позивачем існували інші правовідносини, у яких вони вирішили врегульовувати передачу коштів такими розписками.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Крім цього, із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Долучені до матеріалів справи розписки містять у собі всі складові, які дають підстави вважати встановленим факт укладення  між сторонами  саме договорів позики. Розписка встановлює  факт передачі  відповідної суми коштів від позикодавиця до позичальника. Крім цього, слід вказати, що вказаними розписками підтверджується не лише факт укладення між сторонами договору позики, а й факт передачі коштів, про що йшлося.
В заперечення позову відповідач вказав, що згідно з розпискою від 28.11.2023 позивач підтвердив виконання відповідачем усіх зобов`язань за згаданими чотирма борговими розписками у формі відступного. А саме через часткове врегулювання до 28.11.2023 згаданих боргових зобов`язань, а також передачу відповідачем 5 тис. доларів США відступного, його зобов`язання перед позивачем за борговими розписками припинилося.
Дійсно, розпискою від 28.11.2023 ОСОБА_3 підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США та своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань перед ним (а.с.54). Також, судом апеляційної інстанції витребувано оригінал вказаної розписки та оглянуто в судовому засіданні.
Проте позивач вказує, що така розписка була написана за повернення коштів за іншими борговими зобов`язаннями, а також надав копію розписки за 27.08.2022 року (а.с.128). При цьому у ній не йдеться про виконання зобов`язань за спірними розписками. 
Колегія суддів не бере до уваги згадану розписку позивача як таку, що підтверджує факт виконання боргових зобов`язань за спірними договорами позики, оскільки з вказаної розписки не вбачається, що така стосується саме боргових зобов`язань за спірними розписками не вказано дати та суми позик за якими вона є відступним, строки їх виконання, тощо. Окрім цього, у випадку погашення боргів оригінали розписок повинні були бути передані відповідачу, натомість такі знаходяться у позивача. Також, слід вважати принаймні непропорційним отримання відступного відступного у розмірі 5 тис. доларів США за суму 74300 доларів США. 
Також, згідно ст.600 ЦК України, зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Крім цього, із правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.10.2022 року у справі №757/37381/18-ц, вбачається, що Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. З аналізу зазначеної норми слідує, що передача відступного передбачає заміну первісного предмета виконання іншим. Для припинення зобов`язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного. Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Таким чином, відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 у справі № 761/37012/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 497/1085/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 569/22588/18.
З наведеного вбачається, що відступне переважно відрізнятиметься від предмету зобов`язання та ним зараховуватиметься інше зобов`язання, тому вартість іншого майна, речей, коштів (відступного) визначається обома сторонами. 
Також, жодних доказів про те, що позичені кошти були повернуті (частково повернуті) відповідачем позивачу у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено.
Однак, позивач визнав, що ОСОБА_1 виплатив йому відсотки за користування позиками за спірними розписками.
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем та невиконання ним як позичальником свого обов`язку щодо повергнення боргу за чотирма договорами позики.
Відтак, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 74300 доларів США, оскільки договори укладено саме у цій валюті, враховуючи, також, і те, що  ОСОБА_1 виплатив ОСОБА_3 відсотки за користування позиками за розписками.
Також, позивач заявляв вимогу про стягнення 3% річних за період з жовтня 2022 року по березень 2024 року.
Однак, відповідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вказане, вимоги про стягнення 3% річних за період з жовтня 2022 року по березень 2024 року, слід вважати безпідставними. 
Враховуючи вищевикладене до стягнення за розписками підлягала сума боргу 74300 доларів США, тобто сума у валюті зобов`язання, що помилково не було враховано судом першої інстанції, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
Вказаним доводи позову та апеляційної скарги  ОСОБА_3  слід визнати частково обґрунтованими, а саму скаргу слід задовольнити частково. Рішення ж  Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року, як додаток до основного слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов  ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 74300 доларів США заборгованості за договорами позики. В задоволенні решти позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року – скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 74300 доларів США заборгованості за договорами позики.
В задоволенні решти позову – відмовити.        
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.

        Головуючий:                  Я.А. Левик

        Судді:                  Н.П. Крайник 

                                 М.М. Шандра