ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 638/3925/24 
провадження № 61-5125св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
   
учасники справи:
 
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач- ОСОБА_2 ,
третя особа- Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мальцевої Галини Юріївни на постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, прийняту                   у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004 року до 17 січня 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом із нею і з того часу відповідач                              не спілкується з донькою, матеріальної допомоги не надає, її долею не цікавиться.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2024 року, ухваленим у складі судді Теслікової І. І.,  позов ОСОБА_1 задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                           1 211,20 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд погодився з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 06 травня 2024 року № 1068-В щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки                ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення відповідача та його пояснення, надані у відзиві, щодо намагання ним виконувати батьківські обов`язки щодо його доньки ОСОБА_3 та неможливості ним сплачувати аліменти на її утримання у зв`язку з хронічною хворобою серця та частим перебуванням його на лікування, оскільки ОСОБА_2 є дієздатною особою, доказів своєї непрацездатності він суду                         не надав, він не є особою з інвалідністю, у період з 2022 року до 2024 року перебував на лікуванні три рази, у зв`язку з чим міг би надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_3 у вигляді сплати аліментів. Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 з лютого 2020 року жодного разу не сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, у зв`язку з чим ухиляється від її утримання. Згідно                    з характеристиками з закладів освіти ОСОБА_2 жодного разу не цікавився успіхами та вихованням доньки ОСОБА_3, у зв`язку з чим суд критично поставився до його пояснень щодо спілкування з донькою у телефонному режимі, крім того, доказів цього відповідач суду не надав.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2024 року скасовано.
Відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і покладено на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позбавлення батьківських прав                            є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.                     З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, враховуючи як тривалий характер невиконання відповідачем батьківських обов`язків, так і частково вплив на це незадовільного стану здоров`я відповідача, його вимушене перебування в евакуації у статусі ВПО з початком відкритої російської збройної агресії проти України, що спричинило вимушену евакуацію відповідача до міста Львів, можливості збереження правового зв`язку між батьком та дитиною для забезпечення її гармонійного розвитку та становлення особистості, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність надати батьку шанс виправити свою поведінку та попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
 
При цьому апеляційний суд врахував положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з яким суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мальцева Г. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів виконання своїх батьківських обов`язків, а посилання на його лікування у квітні, липні та серпні 2024 року не спростовують факти невиконання ним батьківських обов`язків відносно дочки протягом десяти років з 2014 року до 2024 року. Навіть у період активних бойових дій на території Харківської області відповідач не цікавився життям та здоров`ям дитини, не прагнув забезпечити її безпеку, вивезти з Харкова / Харківської області у більш безпечні регіони, хоча сам евакуювався до м. Львова. ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю чи непрацездатною особою, наділений повною цивільною дієздатністю, а тому повинен розуміти необхідність виконання батьківських обов`язків та наявність реальних потреб дитини у турботі з боку батька. Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес відповідача до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще. 
Майже все свідоме життя дитина була позбавлена батьківського піклування з боку батька, а суд апеляційної інстанції попереджає батька, щоб він змінив ставлення до виховання дитини за 7 місяців до повноліття доньки, що спотворює саму суть обов`язків батька та свідчить про формалізм, який допущений під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Після ухвалення апеляційним судом рішення відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, навіть не зателефонував жодного разу доньці. Через 7 місяців ОСОБА_3 стане повнолітньою. Батько жодного разу не сплатив аліментів, ігнорував існування дитини протягом всього її свідомого життя, проте                      у разі втрати працездатності він буде мати право вимагати від доньки власного утримання, хоча сам належним чином такого не здійснював.
 
Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції                             в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), від 08 грудня 2021 року у справі                                                № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21), від 26 січня 2022 року у справі                  № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).
 
Доводи інших учасників справи
 
У травні 2025 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. У відзиві ОСОБА_2 зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а вини його не встановлено                             і апеляційний суд правильно врахував всі обставини справи.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У травні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
14 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб, який розірвано заочним рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року у справі № 623/3900/13.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 .
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Згідно з актом обстеження умов проживання від 02 березня 2018 року за заявою ОСОБА_1 . Службою у справах дітей Індустріального району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Житло розміщено на 7 поверсі 9 поверхового будинку, складається з трьох кімнат, сумісного санвузлу та ванної кімнати, двох балконів, кухні. Умови проживання:                       в квартирі зроблено капітальний ремонт. Квартира обладнана сучасною технікою та меблями. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини окрема кімната. Є спальне місце, стіл для навчання, шафа для речей. За цією адресою проживають і мають постійне місце проживання: власник - мати ОСОБА_1 , 1980 року народження (приватний підприємець), цивільний чоловік (без реєстрації) ОСОБА_4 , 1985 року народження (приватна фірма), донька (без реєстрації) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2                        (ЗОШ № 168), син (без реєстрації) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (домашнє виховання). Стосунки, традиції сім`ї: зі слів матері, стосунки в родині доброзичливі. Результат бесіди і ставлення членів сім`ї: матір`ю створені належні умови для виховання та розвитку дітей.
 
Відповідно до акта від 01 лютого 2024 року, складеного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є сусідами ОСОБА_1 , остання разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з травня 2007 року, постійно проживають у квартирі АДРЕСА_3 . Утриманням та вихованням доньки ОСОБА_3 займається мати. У період з травня 2014 року до лютого 2022 року батько неповнолітньої ОСОБА_10 не відвідував свою доньку за місцем її фактичного проживання за зазначеною адресою, не здійснював ані побачень з донькою, ані спілкування з нею, жодним чином не брав участі в житті ОСОБА_3, фактично самоусунувся від виховання власної доньки та виконання своїх батьківських обов`язків.
 
Згідно з довідкою Ізюмського дошкільного навчального закладу (Ясла-садок) № 12 від 01 березня 2018 року № 01-39/45, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно відвідувала з 2010 по 2013 роки Ізюмський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 12 Ізюмської міської ради Харківської області. За час перебування у закладі батько ОСОБА_2 до закладу не приходив. Приводила дитину, забирала, відвідувала батьківські збори та свята лише матуся. Під час бесіди ОСОБА_11 згадувала лише матусю та дідуся. Батька не згадувала.
 
Відповідно до педагогічної характеристики батьків колишньої учениці Ізюмської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 6 Ізюмської міської ради ОСОБА_3 від 01 березня 2018 року № 01-25/102, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зарахована до 1-го класу ІЗОШ № 6 у 2013 році. У цій школі дівчинка навчалась один рік. На той час батько ОСОБА_2 був безробітнім, мати ОСОБА_1 - приватний підприємець. Батьки разом не проживали. ОСОБА_3 до школи водили і забирали після уроків мама або дідусь. ОСОБА_1 багато уваги приділяла навчанню і вихованню дочки. Вона брала активну участь у шкільних та класних виховних заходах, регулярно відвідувала батьківські збори. Батько ОСОБА_2 навчанням дитини не переймався, не створював умов для отримання дочкою освіти. За рік навчання ОСОБА_3 у 1-му класі батько жодного разу не відвідав школу, не спілкувався з учителями. Зазначені факти можна розцінити як ухиляння від виховання дитини.
 
Згідно з інформацією про виконання батьками ОСОБА_3 , учениці, яка навчається у Комунальному закладі «Харківський ліцей № 168 Харківської міської ради» від 09 січня 2024 року № 01-26/06, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчалась в КЗ «Харківський ліцей №168 Харківської міської ради» (Харківська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 168 Харківської міської ради Харківської області з 03 липня 2023 року перейменована на КЗ «Харківський ліцей №168 Харківської міської ради») з 29 липня 2014 року до 04 серпня 2022 року. За цей період виявила себе як доброзичлива, весела, уважна, творча, старанна, життєрадісна дівчинка. Вона завжди чисто та охайно була вдягнута, мала шкільну форму, була забезпечена всім необхідним приладдям. ОСОБА_3 завжди разом з однокласниками відвідувала всі позакласні виховні заходи, екскурсії. Мати ОСОБА_1 систематично відвідувала батьківські збори. Приходила у позаурочний час для спілкування                  з класним керівником, підтримувала зв`язок з учителями-предметниками. У родині було створено здоровий психологічний мікроклімат. Мати дівчинки зацікавлена            у різнобічному розвитку дитини, приділяла належну увагу вихованню. Батько ОСОБА_3, ОСОБА_2 , за час навчання дівчинки у ХЛ № 168 не з`являвся в закладі. У класного керівника та вчителів-предметників він не турбувався про успіхи доньки ні особисто, ні засобами телефонного зв`язку. ОСОБА_2 не відвідував шкільні батьківські збори.
 
04 липня 2018 року мати ОСОБА_1 підписала декларацію № 0000-8821-001М про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з сімейним лікарем КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №9» Пироженко Риммою Ігорівною .
 
Згідно з довідкою сімейного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 9» Пироженко Р. І. від 05 березня 2018 року, дитина ОСОБА_3 , 2007 року народження, проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , спостерігається в поліклініці № 9 з 2014 року, перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря. На обстеження до сімейного лікаря дитину супроводжує мати дитини. При виклику лікаря на домашнє обстеження при обстеженні присутня мати дитини.
 
Відповідно до договору № 29664-28102021 про надання послуг з організації навчання для подальшого отримання міжнародного шкільного сертифікату Канади або США від 28 жовтня 2021 року, підписаного ОСОБА_1 та ТОВ «Академік Старт», та договору про надання послуг № 29795-02112021 від 02 листопада              2021 року для бронювання навчальної програми за кордоном від 02 листопада      2021 року, підписаного ОСОБА_1 та ТОВ «Стаді Холідей», мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається позашкільною платною освітою доньки, у зв`язку з чим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                 у період з 25 грудня 2021 року до 08 січня 2022 року проходила навчання за курсом: стандартний курс англійської мови - 20 уроків в тиждень у Великобританії, місті Лондон, центр навчання Stay Campus.
 
Згідно з листом Служби у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області від 22 лютого 2024 року№ 340-ВС у зв`язку зі збройною агресією рф та повномасштабним вторгненням в Україну, окупацією м. Ізюма, пожежею у будівлі виконавчого комітету всі документи, які були в службі до березня 2022 року, знищені. З вересня 2022 року до лютого 2024 року до Служби у справах дітей від              ОСОБА_2 не надходили заяви, клопотання щодо участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , 2007 року народження, або перешкод у спілкуванні з нею зі сторони матері ОСОБА_1 .
 
Відповідно до листа Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області від 05 лютого 2024 року № 2892/119-81/01-11-2024 на ім`я ОСОБА_1 , повідомлено, що її повідомлення (заява) зареєстровано в журналі Єдиного обліку відповідно до наказу від 08 лютого 2019 року № 100 «Про затвердження порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» від 17 січня 2024 року № 417, ретельно розглянуто та проведено заходи перевірки. Встановити місцезнаходження ОСОБА_2 не вдалось можливим, в разі встановлення останнього, будуть встановлені причини та мотиви останнього щодо несплати аліментів на утримання спільної дитини, після чого буде прийняте рішення згідно із чинним законодавством.
 
Згідно з листом Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради від 26 лютого 2024 року                                № 02-22/330/24 звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу перешкоджання вихованню чи побачень з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період часу з 2018 року до теперішнього часу не зафіксовано. Разом із цим, до Служби у справах дітей                     02 березня 2018 року зверталась ОСОБА_1 з питанням здійснення перевірки умов проживання та складання відповідно акту за адресою мешкання доньки:                АДРЕСА_4 , оскільки вона здійснювала підготовку документів щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_3 .
 
Відповідно до виконавчого листа Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                       у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні щомісячно, починаючи                          з 14 жовтня 2013 року і до її повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Туренко Є. С. та довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів,          ОСОБА_2 станом на 28 грудня 2023 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 173 152,26 грн. За період з лютого 2020 року до грудня 2023 року ОСОБА_2 жодного разу не сплатив аліменти.
 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 06 травня 2024 року № 1068-В щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки                 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мальцевої Г. Ю.                        не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права,                    а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство                              і батьківство охороняються державою.
 
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя             у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
 
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні      і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
 
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням                      її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей)                       і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України»                     від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини                               (параграфи 57, 58).
 
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини                  є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге,                         у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява                             № 2091/13).
 
У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), на яку посилається заявник      у касаційній скарзі, ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору,         а вже тільки потім права батьків.
 
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19,        від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року               у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19,                  від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня         2019 року у справі № 300/908/17.
 
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні. Відмінності стосуються лише доказування й оцінки фактичних обставин справи.
 
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.
 
При вирішенні спору в цій справі суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, винна поведінка яких доведена і які свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
 
Верховний Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
 
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
 
Апеляційний суд хоча прямо і не вказав, що не погоджується з висновком опіки та піклування, проте зміст і мотиви постанови апеляційного суду вказують на те, що суд дав оцінку наведеному висновку і не погодився з ним.
 
Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї.
 
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
 
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, враховуючи як тривалий характер невиконання відповідачем батьківських обов`язків, так                             і частково вплив на це незадовільного стану здоров`я відповідача, його вимушене перебування в евакуації у статусі ВПО з початком відкритої російської збройної агресії проти України, що спричинило вимушену евакуацію відповідача до міста Львів, можливості збереження правового зв`язку між батьком та дитиною для забезпечення її гармонійного розвитку та становлення особистості, дійшов правильного висновку провідмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав. 
 
При цьому апеляційний суд обґрунтовано попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - доньки ОСОБА_3 ,            ІНФОРМАЦІЯ_2 , що узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам в абзаці 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».
 
Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів      є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, Верховний Суд не встановив.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мальцевої Галини Юріївни залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року залишити                     без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник 

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
Б. І. Гулько

 
Г. В. Коломієць

 
Р. А. Лідовець