ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2900/25                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                  Чаку Є.В., 
суддів:                                                                            Сорочка С.О., Коротких А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві  про визнання протиправною та скасування постанови №048342 від 26.03.2024.на суму 17  000 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у позивача обладнувати  вантажний  автомобіль  марки  «DAF»  діючим  та повіреним тахографом, суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у  постанові  від  19.03.2020  у  справі  №  823/1199/17  та  є  незаконним  та необґрунтованим.
Апелянт наголосив, що не заперечує проти того факту, що водій повинен вести  контроль  робочого  часу,  який  в  даному  випадку  його  і  вів  за  допомогою індивідуальної  контрольної  книжки  водія,  в  якій  чітко  відображено  періоди  роботи (перебування за кермом).
Позивач зазначив, що Київським окружним адміністративним судом не враховано, що обов`язок ведення реєстраційних  листків  режиму  праці  та  відпочинку  водіїв  -  тахокарт, протоколів  перевірки  та  адаптації  тахографа  до  транспортного  засобу,  а також  відповідальність  за  недотримання  вказаних  вимог  покладено  на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення. Проте  транспортний  засіб позивача  здійснював  внутрішнє  перевезення  вантажів,  територією  України  без перетину державного кордону України. Отже,  експлуатація  тахографу  в  дану  випадку  є  правом  перевізника,  а  не обов`язком. 
Апелянт вважає, що ведення індивідуальної контрольної книжки водія є допустимою тахографу  альтернативною  формою  фіксації  інформації  про  рух транспортних  засобів  та  про  певні  періоди  роботи  їхніх  водіїв  під  час виконання внутрішніх перевезень. Законодавство  не  містить  вказівки  на  обов`язок  водіїв,  що здійснюють  внутрішні  перевезення  встановлювати  та  використовувати  контрольні прилади  (тахографи)  реєстрації  режимів  праці  та  відпочинку  водіїв,  а  відповідно  і мати протокол перевірки та адаптацію тахографу до транспортного засобу.
При проведенні перевірки водій ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він здійснював  саме  внутрішні  перевезення  в  межах  України,  та  що  замість використання  тахографа  він  має  право  та  веде  індивідуальну  контрольну  книжку водія.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.02.2024 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка транспортного засобу марки DAF модель 440FT реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ "Антарес Інвест М" та напівпричепу марки Schwarzmuller (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .
За результатами проведеної перевірки старшими інспекторами ВДН у Київській області Гриньовим Д.М. та Лисаковим М.С складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 14.02.2024  серії АР № №043874.
Підставою для складення акту стало те, що водій ОСОБА_2 не використовував картку водія від цифрового тахографа і не надав на паперовому носії відомостей про режим праці та відпочинку за поточну дату на час складання відповідного акту.
Позивача повідомлено, що розгляд справи про порушення правопорушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 26.03.2024 за адресою Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві (м. Київ, пр-т Берестейський, 57).
За результатом розгляду справи начальник Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу  серія АР від 26.03.2024 №048342.
З даної постанови вбачається, що до ТОВ "Антарес Інвест М"   застосовано адміністративно-господарський штраф розміром 17 000,00 грн. за відсутність на момент проведення перевірки 14.02.2024 картки водія від цифрового тахографа, а також з не надання на паперовому носії відомостей про режим праці та відпочинку за поточну дату на час складання відповідного акту.
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344), Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 р. №385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (Інструкція №385), Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. №340 (далі - Положення №340).
Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т. ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Частинами 14, 17, 18 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно абзацу 54 статті 1 Закону №2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту "а" частини першої статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці від 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною 06.03.2008) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.
Згідно ч.3 статті 10 названої Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції №153 жодному водію не дозволяється керувати транспортним засобом без перерви більше чотирьох годин.
Відповідно до ст. 48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених ст.48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.
Згідно ст.49 Закону №2344, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (Положення №340).
Пунктом 1.5 Положення №  340 визначено, що тахограф - це обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Згідно з пунктом 6.1. Положення №  340 (в редакції чинній станом на час проведення рейдової перевірки) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Пунктом 6.2 Положення №340 передбачено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Згідно з пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника (пункт 6.4 Положення №340).
Інструкція №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Як зазначено у пункті 3.3  Інструкції № 385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:
-забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
-своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Має при собі:
-протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія, роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу III  Інструкції № 385  перевізники:
-  забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).
-  зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
-  аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
- перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);
- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа:
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
-  наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
-  строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що законодавством визначено обов`язковість обладнання вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тони тахографами, а у випадку відсутності тахографа водій вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тони повинен мати індивідуальну контрольну книжку, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є іншим способом контролю водіїв.
Судом встановлено, що транспортний засіб позивача (згідно свідоцтва про реєстрацію)  має масу без навантаження 18000 кг, а напівпричепу марки- 38000 кг.
Тобто поріг у 3,5 тонн (який дозволяв не використовувати діючий і повірений тахограф) у спірному випадку значно перевищений.
Позивач у позовній заяві зазначав, що водієм під час перевірки наголошувалось на тому, що оскільки він не використовує тахограф, то має  право на ведення індивідуальної контрольної книжки водія. 
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що транспортний засіб позивача обладнаний цифровим тахографом, а тому позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати та використовувати особисту картку водія до цифрового тахографу. Проте на момент проведення перевірки було встановлено, що водієм не використовувалась особиста картка і була надана роздруківка даних роботи тахографа.
Суд першої інстанції дослідивши матеріали правильно зазначив, що ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення автомобіль обладнаний тахографом, а водія мати відповідні документи.
Надання позивачем індивідуальної контрольної книжки водія не змінює суті зафіксованого під час перевірки порушення  та жодним чином не спростовує дане порушення.
Слід зазначити, що п.6.3 Положення №340, на який посилається апелянт, стосується транспортних засобів, які не обладнані тахографами.
Проте, як свідчать наявні у матеріалах справи докази, та про це зазначено відповідачем і не спростовано позивачем, транспортний засіб позивача був обладнаний тахографом, проте водієм не використовувався. 
Вказані обставини підтверджуються також наявною у матеріалах справи роздруківкою з  тахографа VDO Continental Automotive GmbH, модель:1318.1051109005, який встановлений на транспортному засобі позивача.
Таким чином, твердження позивача про відсутність у нього обов`язку обладнувати вантажний автомобіль діючим та повіреним тахографом, з огляду на наявність індивідуальної контрольної книжки водія, є безпідставними.        
Законодавцем встановлено вимоги до контролю дотримання вимог тривалості робочого часу водія саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, а не у взаємозв`язку із фактом здійснення перевезення на договірних засадах за плату.
Також суд апеляційної інстанції враховує висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III   визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - у разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені   Інструкцією № 385   та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого   наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №  2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи, що позивач як перевізник не дотримався обов`язку здійснення контролю за роботою водіїв транспортних засобів, колегія суддів приходить до висновку про законність накладення на нього адміністративно - господарського штрафу.
Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                            П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес Інвест М" залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                    Є.В. Чаку

          Судді:                                                              Є.О.Сорочко

                                                                                А.Ю. Коротких