Справа № 344/6936/25 
Провадження № 33/4808/512/25 
Категорія ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративні стягнення:
- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; 
- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
На підставі ст. 36 КУпАП визначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 605,60 гривень судового збору,

                                                   в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що 14.04.2025 року о 08 год 30 хв в с. Вовчинець Івано-Франківської МТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, по вул. Вовчинецька, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Окрім того, ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.
Так, 14.04.2025 року о 08 год. 30 хв. в с. Вовчинець Івано-Франківської МТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, по вул. Вовчинецька, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з висновками суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.
Стверджує, що працівники поліції прибули на місце ДТП через 8-9 хв. з моменту вчинення самого ДТП, вони не бачили хто був водієм транспортного засобу, не переглянули записи з камер спостереження, не перевірили показання свідків. Також зазначає, що працівниками поліції було вжито психологічний тиск щодо ОСОБА_3 під час її свідчень, яка стверджувала, що кермувала автомобілем. 
Вказує, що судом першої інстанції не було запрошено до суду для свідчень ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 для встановлення обставин ДТП. 
Зазначає, що він не відмовлявся проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, адже погодився його пройти в закладі охорони здоров`я. Під час доставки до закладу охорони здоров`я  він повідомив лікаря медичного закладу про те, що заперечує керування транспортним засобом під час ДТП у зв`язку з чим лікар медичного закладу відмовився проводити огляд на стан сп`яніння та помилково визнав йому його дії як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, хоча в дійсності він не відмовлявся від проходження огляду. Вказує, що в матеріалах провадження відсутнє посилання на свідків, які можуть підтвердити його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Вказує, що до матеріалів справи не долучено відеозапис, яким встановлено його перебування у стані сп`яніння або його відмову від проходження  огляду в медичному закладі. Крім того, долучені до матеріалів справи відеозаписи є неповними, поділеними на декілька частин та не відображають усіх подій безперервно. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, однак надіслав письмові пояснення в яких просив розглянути провадження за його відсутності, оскільки не має можливості з`явитися до суду апеляційної інстанції у зв`язку з віддаленістю місця проживання та сімейних обставин.  
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи. 
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 14.04.2025 року  вранці він на автомобілі  марки «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 разом з дружиною відвозили свого сина до дитячого садочку. Вказує, що за кермом транспортного засобу перебувала його дружина ОСОБА_3 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Зазначає, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, який не було проведено у зв`язку з тим, що такий огляд відмовився проводити лікар закладу охорони здоров`я. Так, після того, як він повідомив лікаря, що не керував транспортним засобом, лікар медичного закладу прийшов до хибного висновку про те, що він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, хоча в дійсності він від проходження такого огляду не відмовлявся.
Звертає увагу на те, що його пояснення повністю підтверджуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4   та ОСОБА_5 , які були на місці події 
До матеріалів провадження долучені письмові пояснення ОСОБА_3 відповідно до яких 14.04.2025 року о 8 год. 30 хв. в селі Вовчинець по вул. Вочинецька сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів марки «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 . Зазначає, що вона була біля автомобіля 
марки «Peugeot 2008», що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер працівників ДПС. Вищевказаний транспортний засіб є її власністю. Однак, працівники поліції не допитали її, не з`ясували хто саме керував транспортним засобом під час ДТП, внаслідок чого зробили поспішні і необґрунтовані висновки. Зазначає, що транспортним засобом керувала вона, що може бути встановлено за допомогою відеозапису з вуличних камер відео спостереження. 
         Відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 14.04.2025 року о 8 год. 30 хв. в селі Вовчинець по вул. Вочинецька сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів марки «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначає, що після прибуття працівників ДПС на місце події  його не питали про конкретні обставини стосовно дорожньо-транспортної пригоди  і він не розумів, що відбувається  і хто саме керував автомобілем марки «Peugeot 2008», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП. Зазначає, що він пережив стрес в момент зіткнення та вдарився головою в кермо. Вказує що йому не були роз`яснені його права як свідка і він помилково вважав, що транспортним засобом керував ОСОБА_1 , оскільки працівники ДПС ввели розмову саме з ним, хоча в автомобілі перебували інші люди, які також були присутні. Просить  взяти до уваги що майнових чи інших претензій до ОСОБА_1 в нього немає, а його пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення некоректні та неповні, не відображають реальні події та написані в стані стресу. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протоколи про адміністративні правопорушення від 29.09.2024 щодо ОСОБА_1 та надав їм належну правову оцінку.
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №300021 від 14.04.2025 року, вбачається, що 14.04.2025 року о 08 год. 30 хв. в с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, 1 водій ОСОБА_1 керував ТЗ Пежо 2008 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а сааме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що підтверджується довідкою лікаря про відмову. Від керування ТЗ відсторонений шляхом зобов`язання, чим порушив п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №300004 від 14.04.2025 року, вбачається, що 14.04.2025 року о 08 год. 30 хв. в с. Вовчинець, вул.. Вовчинецька, 1 водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ Пежо 2008 д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із ТЗ Рено Канго д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1, 13.3 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що висунуті ОСОБА_1 обвинувачення носять конкретний характер та дозволяли останньому зрозуміти суть обвинувачення та забезпечити ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те особою – інші 2 взвод 1 рота 1 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Литваком А.І. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підпису відмовився.
Даними відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколів, з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з інформацією про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді та отримав копії протоколів.
Протоколи про адміністративні правопорушення, на думку апеляційного суду, містять достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і не містять недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушень, оскільки не керував транспортним засобом.
Так, суд першої інстанції детально перевірив вищевказані доводи та прийшов до обґрунтованого висновку, що вони є неспроможними, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.
Так, відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчинених адміністративних правопорушень.
Зокрема, зі змісту відеозаписів вбачається, як працівник поліції прибув на місце ДТП та спілкується із водієм ОСОБА_1 ,  який у присутності дружини ОСОБА_3 , не заперечує причетності до ДТП та не спростовує пояснення дружини про те, що саме він керував транспортним засобом під час ДТП, а вона підійшла до місця події пізніше.
При цьому, одяг ОСОБА_1 містить певні пошкодження та забруднення, які з лівої сторони, що додатково вказує на його причетність до дорожньо-транспортної пригоди. 
Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції просить надати водія ОСОБА_1 документи, а саме посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Останній повідомляє працівника поліції , що він вживав алкогольні напої, а тому транспортним засобом керувала його дружина. Повідомляє, що вони відвезли сина у дитячий садок . Працівник поліції запитує про обставини дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_3 , яка тримаючи коляску з дитиною знаходиться поряд з автомобілем «Peugeot 2008», однак остання повідомляє, що їй нічого не відомо, бо вона відводила сина до дитячого садочку і її чоловік ОСОБА_1 самостійно керував транспортним засобом. Згодом, у зв`язку із вчиненням ДТП, обох водіїв перевірили на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 надали для перевірки герметичності упакування мундштук та він пройшов тест, результат якого склав 0,00% проміле. ОСОБА_1 назвали ознаки алкогольного сп`яніння, які у нього вбачають, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови, надали для перевірки герметичності упакування мундштук, однак водій від проходження огляду на місці відмовився. Працівник поліції роз`яснив останньому, що у нього є право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Водій повідомив, що бажає пройти огляд у медичному закладі, а тому його повідомили, що для цього буде викликано ще один екіпаж поліції, для того,щоб доставити його до медичного закладу. Свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та згоду на проходження огляду у медичному закладі водій ОСОБА_1 пояснив тим, що він надасть  неправомірну вигоду лікарю.(« Я куплю лікаря») В подальшому ОСОБА_1 надав письмові пояснення стосовно ситуації, що відбулася та повідомив поліцейського про те, що в поясненнях він вказав, що його «били і заставляли» надати пояснення. Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції ознайомлює ОСОБА_1 з матеріалами, які складено працівником поліції, зокрема зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, роз`яснили йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 пояснив, що він не бажає підписувати схему дорожньо-транспортної пригоди, однак не  відмовляється від цього, оскільки в юриспруденції «ні» не означає відмову. Від підпису про ознайомлення із протоколом водій ОСОБА_1 також відмовився. Після цього водій стверджував, що він був свідком ДТП, а не водієм. Після цього водія ознайомлюють зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомили, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді за викликом.
Бодікамерами іншого працівника поліції зафіксовано, як ОСОБА_2 надає пояснення стосовно ситуації, яка відбулася, а саме: що він їхав по своїй смузі, а на зустріч йому вилетів автомобіль Пежо, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення, швидкість іншого транспортного засобу була великою, за кермом був чоловік. Після цього просять обох водіїв надати посвідчення водіїв та реєстраційні документи на транспортні засоби. 
Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають  безсторонній характер,  що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зі змісту поведінки ОСОБА_1 на місці події вбачається, що останній дійсно вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено інший транспортний засіб та залишив місце ДТП та намагався уникнути відповідальності за вчинене. 
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння.  
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю спростовують доводи ОСОБА_1 та письмові пояснення ОСОБА_3 про те, що саме вона керувала транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди.  
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає. 
Апеляційний суд, дослідивши  сукупність вищевказаних доказів, проаналізувавши долучену схему місця ДТП, перелік зовнішніх видимих пошкоджень транспортних засобі , вважає доведеним, що 14.04.2025 ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення із транспортним засобом Рено Канго д.н.з. НОМЕР_2 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції  стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди і звертає увагу на те, що схема складена уповноваженою на те особою – Т.В.О. заступником командира роти БУПП в Івано-Франківській обл. ДПП лейтенантом поліції Литваком А.І. з відображенням усіх об`єктів (події) саме так, як їх вбачала посадова особа на час складання схеми місця ДТП. Дані схем ДТП від 14.04.2025 року є достатньо інформативними та повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та дозволяють встановити фактичні обставини правопорушення.
Перевіряючи доводи про недоведеність вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Даними матеріалів провадження (протоколу серії ЕПР1 №300021, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14.04.2025 року, довідки №142 від 15.04.2025 року виданої заступником медичного директора КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» ОСОБА_6 ) встановлено, що ОСОБА_1 28.09.2024 у медичному закладі КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» під час медичного огляду лікарем ОСОБА_7 з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції 14.04.2025 року від огляду відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
При вирішанні вищевказаного питання, апеляційний суд приймає до уваги сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу та вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, не визнавав факту керування транспортним засобом, не сприяв працівників поліції у встановленні фактичних обставин правопорушення та намагався своєю поведінкою ускладнити виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків та відповідно відмовлявся виконувати належним чином обов`язки, які покладені на нього як на водія транспортного засобу  відповідно до закону. 
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а виконати вимоги поліцейського, які спрямовані на забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а і  своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості  його проведення в установленому законом порядку.  
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Так, факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Відмова виконувати вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд на сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП та полягає у відмові виконувати вимоги п.2.5 ПДР України.
Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення і  відсутності складу та події правопорушень, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.  
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що суддя відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, порушив вимоги.2.5, п.п. 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини ОСОБА_1 , майновий стан, ставлення до скоєного правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням приписів ч.2 ст. 36 КУпАП, призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинені ОСОБА_1 адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                   О.П. Васильєв