ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1010/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 695/2159/20 Категорія: 305010000 	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Гончар Н.І., 

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Піщанська сільська рада Золотоніського району Черкаської області,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1  - адвокат Сизько Борис Борисович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Сизька Бориса Борисовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року (у складі судді Середи Л.В.) у справі за первісним позовом Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Софіївська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, правонаступником якої є Піщанська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1  19.12.2014 придбав частину нежитлової будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, кадастровий номер 7121589201:01:002:0504, площа 0,9606 га. Договір оренди земельної ділянки відповідач не укладав та користувався земельною ділянкою комунальної власності на власний розсуд, без оформлення правовстановлюючого документа. 
Рішенням виконавчого комітету Софіївської сільської ради від 05.05.2020 № 3-1 затверджені акти, які подані комісією з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам при виконавчому комітеті Софіївської сільської ради, відповідно до яких за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 7121589201:01:002:0504, площею 0,9606 га, завдано збитки у розмірі 59211,60 грн, однак збитки в межах строку позовної давності складають 33110,16 грн. 
Позивач зазначив, що використання відповідачем земель без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) земельної ділянки, спричинило збитки у вигляді неодержаного доходу, які б надійшли до місцевого бюджету, а тому, посилаючись на норми ст. 1166 ЦК України та норми Земельного кодексу України, звернувся до суду із даним позовом, у якому просив стягнути із ОСОБА_1 збитки в розмірі 33110,16 грн.
ОСОБА_1  було подано до суду зустрічний позов, в якому просив визнати право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7121589201:01:002:0504, площею 0,9606 га.
В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1  19.12.2014 на підставі договору купівлі-продажу придбав нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та які розташовані на земельній ділянці, яка належить Софіївській сільській раді.
Отже, на підставі ст. 377 ЦК України та ст. ст. 120, 121 ЗК України у зустрічного позивача виникло право власності на об`єкт нерухомості, а саме на земельну ділянку, площею 0,0906 га, кадастровий номер 7121589201:01:002:0504, на якій розташовані вказані будівлі. Оскільки сільська рада відмовляє у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки, площею 0,0906га, не підписує договір оренди землі, не виконує рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2019 у справі № 695/184/18, то позивач змушений звернутися до суду із даним позовом для захисту своїх прав.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2025 у задоволенні позовних вимог Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду з позовом Софіївська сільська рада, правонаступником якої є Піщанська сільська рада, посилалась на ст. 1166 ЦК України, що регламентує порядок стягнення шкоди, яка завдана неправомірними рішеннями. Однак, судом встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій розміщено нежитлове приміщення, придбане останнім на підставі договору купівлі-продажу, а тому в даному випадку мали б бути застосовані приписи статті 1212 ЦК України.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем за первісним позовом невірно обрано спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Також судом встановлено, що зустрічний позивач ОСОБА_1  не звертався до відповідача за зустрічним позовом про безоплатну передачу йому спірної земельної ділянки, отже суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1  не доведено факт набуття ним у приватну власність спірної земельної ділянки та порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача, а тому у задоволенні позову було відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сизько Б.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов.
В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Вказує, що 19.12.2014 у ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу виникло право власності на об`єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить Софіївській сільській раді, правонаступником якої є Піщанська сільська рада Золотоніського району Черкаської області.
Згідно з нормами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Також в скарзі зазначає, що норми статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Скаржник звертає увагу суду на те, що Софіївська сільська рада порушила права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомості, який належить йому на праві власності, а Піщанська сільська рада як правонаступник також не визнає право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.
23.05.2025 через підсистему «Електронний суд» від Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач за зустрічним позовом просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Вказує, що законом визначено ряд особливостей щодо зміни правового режиму права власності на землю при переході земельних ділянок з державної у приватну власність, внаслідок чого набуття права власності на об`єкти нерухомості в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 120 ЗК України, не тягне за собою автоматичної зміни форми власності щодо земельної ділянки з державної на приватну.
Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_1 - адвоката Сизька Б.Б., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 19.12.2014 Лисенко Г.М. , що діє від імені Софіївської сільської ради на підставі рішення Софіївської сільської ради від 11.12.2014 № 28-3/УІ продала 1232/5000 частину нежитлової будівлі ОСОБА_1 , яка належить продавцю на праві приватної власності, а саме: підсобка (19), підсобка (20), коридор (21), туалет (22), туалет (23), кафе (24), кладова (29), коридор (30), загальною площею 215 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і розташована на земельній ділянці, яка належить Софіївській сільській раді (т. 1 а.с. 37).
Належність вказаного майна ОСОБА_1 на праві приватної власності підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31303109 (т. 1 а.с. 38).
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2019 у справі № 695/184/18, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03.07.2019, встановлено, що відповідно до рішення Софіївської сільської ради від 29.01.2015 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, площею 0,0906 га, під розміщення та обслуговування вказаного нежитлового приміщення. 
Однак, в подальшому рішенням Софіївської сільської ради від 23.09.2016 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та рекомендовано виготовити детальний план території під будівлею існуючого кафе. Розглядаючи вказаний спір, судом було встановлено, що відповідачем Софіївською сільською радою ні в відзиві на позовну заяву, ні у запереченнях не було наведено жодних доводів щодо порушення позивачем норм чинного законодавства при розробленні технічної документації для відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якої було надано самим же відповідачем. Земельна ділянка є сформованою, їй державним земельним кадастровим реєстратором присвоєно кадастровий номер 7121589201:002:0504, а відповідачем не доведено достатніх підстав для необхідності розроблення будь-якої іншої документації. 
Вказаним рішенням суду скасовано рішення Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.09.2016 № 9-9/VII та зобов`язано Софіївську сільську раду Золотоніського району Черкаської області повторно розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 про затвердження розробленого ПП «Землемір» проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки, площею 0,0906 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, рішенням Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.07.2019 № 37-2/VII відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0906 га, в оренду. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 з даного питання у зв`язку із знаходженням на земельній ділянці, щодо якої виготовлено проект землеустрою, будівлі, яка не була предметом договору купівлі-продажу від 19.12.2014 (т. 1 а.с. 101).
Рішенням Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 05.05.2020 № 3-1 затверджено акти, які подані комісією з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, серед яких акт від 04.05.2020 щодо визначення обсягу збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки з кадастровим номером 7121589201:01:002:0504, загальною площею 0,0906, ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів.
До матеріалів первісного позову додано розрахунок суми втрат бюджету Софіївської сільської ради від недоотримання коштів за фактичне користування земельною ділянкою, відповідно до якого розмір збитків, завданих територіальній громаді за розрахунковий період в 1960 днів становить 59211,60 грн, а за період 1096 днів розмір збитків становить 33110,16 грн.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1  - адвоката Сизька Б.Б. зводяться саме до незгоди з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.
Згідно з ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Також відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Відповідно до положень статті 13 Конституції України, статей 80, 83 ЗК України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування. Суб`єктами права власності на землю є в тому числі територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
За змістом ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі?продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній станом на момент набуття ОСОБА_1 права власності на частину нежитлової будівлі) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з законом, перехід права власності на нерухомість, наприклад, будівлю, не тягне за собою автоматичної зміни форми власності на земельну ділянку з державної на приватну. Хоча частина 1 статті 120 ЗК України регулює перехід права на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю, існують особливості, які визначають правовий режим власності на землю при її переході з державної у приватну власність. Це означає, що набуття права власності на об`єкт нерухомості, згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК, не призводить до автоматичної приватизації земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.
Відповідно до ст. 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). 
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі № 815/5987/14 та у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.
Апеляційний суд також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 17.10.2018 в справі № 380/624/16-ц, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.06.2023 в справі № 160/6214/21 роз`яснено, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28.01.2020 у справі № 2240/2962/18, від 28.02.2020 у справі № 806/3304/18, від 08.09.2020 у справі № 812/1450/17, від 26.10.2021 у справі № 160/5982/19 та від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19.
Відтак, суд першої інстанції, встановивши в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером 7121589201:01:002:0504 перебуває в комунальній власності Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, відносно ОСОБА_1 не ухвалювалось рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, яке є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, і останній у визначений законом спосіб спірну земельну ділянку у власність не набув, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.
Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Софіївської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, правонаступником якої є Піщанська сільська рада Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0906, в оренду, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили порушення його прав, а обставини, посилаючись на які ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, в тому числі відповідно до ст. 377 ЦК України, не свідчать про наявність передбачених законом підстав для визнання за останнім права власності на цю земельну ділянку в судовому порядку.
Апеляційний суд зазначає, що наявність у особи права користування земельною ділянкою, на якій розміщений належна їй нежитлова будівля, не звільняє позивача за зустрічним позовом від проходження передбаченої законом процедури приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 118 ЗК України, яка фактично не була завершена.
Отже, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367- 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Сизька Бориса Борисовича залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2025 року у даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко
Н.І. Гончар
О.В. Карпенко