СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                               м. Харків                    Справа № 922/688/25  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Россолов В.В.
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.
від позивача: Чумаков Д.В., довіреність №5169 від 29.08.2018;
від відповідача (апелянта): Шинкарчук А.В., ордер серія АХ №1278401 від 30.07.2025;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Молл+", смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області    (вх. №1312 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 (повне рішення складено 19.05.2025) у справі № 922/688/25 (суддя Трофімов І.В.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Харків", м.Дніпро,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Молл +", смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області,    
про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Харків" (далі – ТОВ "Мед-сервіс Харків") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Молл +" (далі – ТОВ "Планета Молл +") про розірвання договору оренди №339-2 від 23.10.2021, укладеного між сторонами, з підстав, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору оренди №339-2 від 23.10.2021 відповідач мав передати позивачу в користування приміщення площею 66,50 м.кв. на третьому поверсі ТРЦ "Planeta Mall" у м. Харкові, однак, починаючи з лютого 2022 року Торговий центр так і не розпочав повноцінно функціонувати, а відповідач постійно переносить заплановану дату його відкриття та впродовж тривалого часу утримує сплачені орендарем авансовий платіж та гарантійний внесок у загальному розмірі 282568,42грн. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ч. 2 ст. 652 ЦК України), та є підставою для звернення з вимогою про розірвання цього договору оренди в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі    №922/688/25 позов задоволено.
Розірвано договір оренди № 339-2 від 23.10.2021, укладений між ТОВ "Мед-сервіс Харків" та ТОВ "Планета Молл+", а також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3028,00грн.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди було укладено сторонами у жовтні 2021 року, тобто до повномасштабного вторгнення рф на територію Україну. Отже, в момент укладення спірного договору сторони не передбачали, що відбудеться така зміна обставин, тобто виходили з того, що така зміна обставин не настане, і зміна вказаних обставин зумовлена причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності (повномасштабне вторгнення та відтермінування відповідачем відкриття ТРЦ), оскільки воєнний стан є непередбачуваним, не залежить від волі жодної із сторін та негативно впливає на всіх учасників правовідносин.
Крім того, суд дійшов висновку, що після істотної зміни обставин, виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача того, на що він розраховував при їх укладенні, оскільки відповідач впродовж тривалого часу утримує грошові кошти на загальну суму 282568,42грн, тоді як позивач не може використовувати об`єкт оренди для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку. Також, за висновком суду, із суті спірного договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.
З огляду на вказане, суд першої інстанції визнав доведеним факт існування сукупності всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання спірного договору. Разом з цим, суд відзначив, що відмова відповідача у розірванні спірного договору є наслідком невизнання відповідачем права позивача на правомірне припинення орендних правовідносин в умовах зміни обставин.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач - ТОВ "Планета Молл+" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі    №922/688/25 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем не доведено наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а місцевим господарським судом належним чином не перевірено наявності обставин, за наявності яких договір може бути розірвано в судовому порядку.
Скаржник зазначає, що повномасштабне вторгнення військ рф на територію України, тимчасова окупація Малоданиліської селищної територіальної громади в період з 24.02.2022 по 30.04.2022, постійні ракетні обстріли та часткове пошкодження ТРЦ не дозволили відповідачу відкрити торгівельний центр у визначений строк, на даний час пошкодження усуваються, а ТРЦ приводиться у відповідний стан для його відкриття та відновлення орендарями своєї господарської діяльності та прийняття відвідувачів. Відповідач наголошує, що він ніколи не відмовлявся від виконання своїх зобов`язань за договором та регулярно інформував позивача про відкладення дати відкриття ТРЦ. У свою чергу, невиконання умов договору позбавить заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди приміщень, а також порушить баланс інтересів сторін.
За твердженням апелянта, наведене позивачем в якості підстав для розірвання договору обґрунтування за своєю суттю є форс-мажорними обставини, настання яких сторони передбачили умовами п.п. 27.10., 32.3. договору оренди, а тому істотної зміни обставин не настало, що виключає можливість розірвання договору.
Крім того, скаржник доводить, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що саме позивач всупереч умов договору оренди не виконав свої обов`язки, а саме: після підписання протоколу допуску до приміщення 07.02.2022 не розпочав та не завершив ремонтні роботи в приміщеннях; про причини, за яких роботи орендаря не розпочаті та не завершені, орендодавця не повідомив; доказів перешкоджання відповідачем виконати умови договору оренди позивач не навів; наявності у позивача форс-мажорних обставин також не підтвердив.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасової І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Планета Молл+" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025    у справі №922/688/25 залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до суду докази сплати судового збору у сумі 3633,6 грн.
У строк, визначений судом, скаржник надіслав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків (вх. №7515 від 17.06.2025), до якої додано платіжне доручення про сплату АТ "ОТП Банк" №61175 від 13.06.2025 на суму 3633,60грн.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025, у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя                Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Россолов В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Планета Молл+" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі №922/688/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №922/688/25 на 30.07.2025 о 12:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.
27.06.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Мед-сервіс Харків" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вважає, що суд першої інстанції належним чином проаналізував надані до матеріалів справи докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність усіх чотирьох умов, з наявністю яких ст. 652 ЦК України пов`язує можливість дострокового розірвання в судовому порядку договору у зв`язку з істотною зміною обставин.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 задоволено заяву представника ТОВ "Мед-сервіс Харків" у судовому засіданні по справі №922/688/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 30.07.2025 приймав участь представник відповідача (апелянта), який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача у судовому засіданні 30.07.2025 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.10.2021 між ТОВ "Планета Молл +" (орендодавець) та ТОВ "Мед-сервіс Харків" (орендар) укладено договір оренди № 339-2 (далі - договір), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати в оренду орендарю приміщення в будівлі за адресою: 62341, Xapківська область, Харкiвський район, смт Мала Данилiвка, вул. Кiльцевий шлях, буд. 4-А (далі – Торговий центр) на умовах визначених договором.
Об`єктом оренди, згідно додатку №1 до договору, є приміщення площею 66,50 м.кв. на третьому поверсі Торгового центру.
Строк дії договору починається з дати підписання договору та діє до закінчення строку оренди (п. 3.1. договору).
Умовами п. 3.2. договору та п. 7 Додатку №1 до договору сторони передбачили, що строк оренди приміщення складає 35 місяців. 
Відповідно до п. 3.3. договору строк оренди обчислюється з моменту настання в сукупності таких обставин: настання дати відкриття та передачі за Актом приймання-передачі приміщення позивачу.
Пунктом 19 Додатку №1 до договору сторони передбачили дату відкриття ТРЦ - через 75 календарних днів від дати допуску. Орієнтовна дата відкриття торгового центру: перший - другий квартал 2022 року. Точну дату відкриття Торгового центру буде повідомлено додатково.
За умовами п. 1.17. договору сторони погодили, що датою відкриття приміщення є дата, визначена орендодавцем та повідомлена орендарю, на яку орендар отримує допуск до приміщення для виконання робіт орендаря. У відповідності із п. 5 Додатку №1 до договору орендодавець повідомляє орендаря про дату допуску не менше як за 45 днів до запланованої орендодавцем дати допуску.
За змістом п.п. 31.2., 31.3. договору орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю одноразово внесок в якості часткової компенсації витрат орендодавця, понесених у зв`язку з відкриттям ТЦ протягом строку, зазначеного в Додатку 1. Сума внеску на відкриття ТЦ, яку зобов`язаний сплатити орендар, вказана в Додатку 1 до цього договору.
У відповідності до п.п. 1.4, 1.6 Договору, п. 8 Додатку 1 до договору загальна сума внеску на відкриття ТЦ складає 10490,43грн, але не менше гривневого еквіваленту 399 доларів США згідно з офіційним курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на дату виставлення рахунку або дату сплати (якщо платіж здійснюється без виставлення рахунку) (з урахуванням ПДВ). На момент сплати вказана сума збільшується (підлягає помноженню) по показник коефіцієнту, який є величиною, отриманою в результаті ділення офіційного курсу гривні до долару США, встановленого НБУ на дату виставлення орендодавцем рахунку (фактичної сплати орендарем платежу, якщо рахунок не виставлявся) або виставлення (направлення) орендодавцем вимоги, на офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату підписання договору.
На виконання вимог вищевказаних умов договору позивач платіжною інструкцією №432891 від 21.02.2022 перерахував відповідачу внесок на відкриття Торгового центру в сумі 11230,57грн. Також, позивач сплатив відповідачу платіжним дорученням №1 від 27.11.2020 авансовий внесок в сумі 271337,85 грн. 
Всього на виконання договору позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 282568,42грн.
У подальшому, листом №86 від 30.12.2021 відповідач повідомив позивача про те, що відкриття ТЦ відбудеться орієнтовно 22.04.2022 та визначив для позивача дату допуску до приміщення для виконання робіт орендаря - 06.02.2022.
Листом №29 від 03.03.2023 відповідач повідомив позивача про перенесення на невизначений строк дати відкриття Торгового центру, у зв`язку з початком 24.02.2022 воєнної агресії рф проти України та проведенням на території розташування ТРЦ бойових дій.
Листом №154 від 19.09.2023 відповідач повідомив позивача про те, що технічне відкриття Торгового центру заплановано на 08.03.2024.
Листом №66 від 02.09.2024 відповідач повідомив позивача про наступну дату відкриття Торгового центру - орієнтовно перший квартал 2025 року. 
27.12.2024 позивач направив відповідачу лист №8414 від 26.12.2024, в якому запропонував достроково розірвати договір та повернути на поточний рахунок підприємства перераховані за попереднім договором та договором грошові кошти. 
Однак, відповідач жодним чином на вказаний лист не відреагував.
Листом №35 від 02.04.2025 відповідач повідомив позивача про наступну дату відкриття ТЦ - орієнтовно другий квартал 2026 року. У цьому листі відповідач також зазначив, що ця дата не є остаточною, а квартал, місяць та планова дата відкриття ТЦ буде повідомлено ним позивачу додатково з урахуванням можливості розпочати ним роботи щодо підготовки приміщення до відкриття.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, позивач зазначає, що на виконання вимог попереднього договору та договору оренди він поніс витрати у загальному розмірі 282568,42грн. Водночас постійне відтермінування виконання відповідачем умов договору щодо передачі позивачу приміщення на невизначений час у співвідношенні до тривалого користування відповідачем сплаченими підприємством грошовими коштами, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача, як заінтересовану особу, того, на що він розраховував при укладенні договору.
Посилаючись на наведені обставини щодо довготривалого відтермінування дати відкриття ТРЦ, безпідставної відмови відповідача від розірвання договору в досудовому порядку і утримання останнім грошових коштів, як наслідок, істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивач звернувся до суду із даним позовом.
За результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 14.05.2025 ухвалено оскаржуване рішення у  справі   №922/688/25, яким позов задоволено та розірвано договір оренди №339-2 від 23.10.2021, укладений між ТОВ "Мед-сервіс Харків" та ТОВ "Планета Молл+".

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Предметом судового дослідження у цій справі є встановлення наявності або відсутності передбачених договором або законом підстав для розірвання договору оренди в судовому порядку на вимогу позивача.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що припинення зобов`язання можливе лише на підставі договору та/або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18).
Таким чином, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. 
При цьому одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.
Якщо позивач не скористався відповідною процедурою позасудового врегулювання, це не позбавляє його права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну (розірвання) договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №914/2649/17).
Як встановлено з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку на підставі ст. 652 ЦК України у зв`язку з істотною зміною обставин, позивач зазначає, що укладаючи договір оренди №339-2 від 23.10.2021 сторони не могли передбачити, що 24.02.2022 буде введено воєнний стан на всій території України та жодна із сторін не могла усунути обставини, що стали причиною перенесення строків відкриття ТРЦ при всій обачливості та турботливості.
За твердженням позивача, подальше відтермінування виконання відповідачем умов договору щодо передачі позивачу приміщення на невизначений час у співвідношенні до тривалого користування відповідачем сплаченими орендарем коштами (гарантійним та авансовим внеском), порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача, як заінтересовану особу, того, на що він розраховував при укладенні договору. Зокрема, відповідач отримав те, на що він розраховував (грошові кошти), а позивач - нічого, і коли буде відкрито ТРЦ на даний час невідомо. 
Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що відкриття ТРЦ у визначені строки не відбулось через форс-мажорні обставини (знаходження смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області в окупації, ракетні обстріли будівлі ТРЦ, наслідком яких стало пошкодження ТРЦ та необхідність виконання будівельних робіт з його відновлення), що виключає можливість розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України. Відповідач також вважає, що позивачем не доведено того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом, що виключає можливість розірвання договору за рішенням суду.
Проаналізувавши наведені доводи сторін та встановлені обставини у цій справи, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1, 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Застосування ст. 652 ЦК України не пов`язане з порушенням договору іншою стороною. Ця стаття може застосовуватись лише в тому разі, коли сторона отримує належне виконання за договором.
Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Поняття "істотна зміна обставин" є оціночним. Критерії визначення цього поняття закріплені в абз. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України, яка встановлює, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
За відсутності істотної зміни обставин, тобто за незначної зміни обставин або за виникнення ускладнень у виконанні, які сторони могли розумно передбачити, договір відповідно до положень ст. 652 ЦК України не підлягає розірванню як за згодою сторін, так і за рішенням суду.
Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте під час виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.
При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникає під час виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору.
Отже, за загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, що відповідає свободі договору. При цьому можливість розірвання договору може бути обмежена, а саме у випадку, коли інше передбачено договором або випливає із суті зобов`язання.
Водночас договір у разі істотної зміни обставин може бути розірваним не лише за згодою сторін, а й на підставі рішення суду, зокрема, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу / пропозицію про розірвання договору, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. У такому разі суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони має встановити факт зміни істотної обставини за наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.
Застосування ст. 652 ЦК України є відображенням у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.
Існування одночасно чотирьох умов, що відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України є необхідними для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору, вимагає з`ясування змісту кожної окремо взятої умови.
Так, першою умовою є умова про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Відповідно до цієї умови події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин", повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона знала про ці події і могла взяти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які й створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", роблять неможливим для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.
Друга умова - це умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення за всієї турботливості та обачності, які від неї вимагалися. Зазначена умова, з одного боку, вказує на характер причин, які зумовили зміну обставин, з іншого - передбачає оцінку поведінки заінтересованої сторони: чи могла вона усунути зазначені причини. Згідно з вимогами добросовісності виконання зобов`язань кожна зі сторін договору повинна вживати заходів щодо досягнення мети зобов`язання; вчиняти дії, направлені на полегшення виконання зобов`язання та уникати вчинення дій, які можуть обтяжити виконання зобов`язанням чи взагалі унеможливити його; не допускати порушення прав іншої сторони тощо. Тобто сторони мають докладати усіх зусиль для належного виконання договірного зобов`язання. Для відповідного обґрунтування вказаної умови суду необхідно належним чином проаналізувати умови укладеного сторонами договору та встановити належним чином обставини, які свідчили б про те, що сторона договору дійсно не може усунути обставин, які для неї істотно змінилися.
Третьою необхідною умовою є умова, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Для встановлення цієї умови слід довести порушення еквівалентності у відносинах сторін. Майнові інтереси сторін мають перебувати в збалансованому стані. Виконання договору за істотної зміни обставин може призвести до порушення цього балансу. При цьому фактор порушення співвідношення майнових інтересів сторін виступає не як суб`єктивний, а як об`єктивний критерій, фіксація якого здійснюється на підставі не стільки оцінки самими сторонами договору балансу своїх інтересів, скільки комплексного аналізу судом питання адекватності такої оцінки в умовах, що склалися.
Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може випливати із самого характеру та змісту зобов`язання.
Саме позивач при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору насамперед повинен довести факт наявності передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/13249/17, від 01.08.2020 у справі № 910/16784/20.
Як встановлено судом при розгляді справи, позивач як на істотну зміну обставин за укладеним з відповідачем договором оренди, посилається на неможливість своєчасної передачі відповідачем об`єкту оренди в користування позивачу та настання форс-мажорних обставин (непереборної сили), які настали для відповідача у зв`язку з проведення бойових дій за місцем знаходження ТРЦ.
Колегія суддів звертає увагу, що на відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
На відміну від форс-мажору, істотна зміна обставин не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).
Відтак форс-мажор (ст. 617 ЦК України) та істотна зміна обставин (ст. 652 ЦК України) є різними правовими ситуаціями. Стаття 652 ЦК України може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду, чого скаржник не довів відповідно до висновків суду апеляційної інстанції.
Розірвання договору за рішенням суду є виключною мірою, яка пов`язана з втручанням суду в свободу договору, господарську діяльність сторін, і таке втручання може відбуватися лише у разі виникнення значного і вочевидь несправедливого дисбалансу між інтересами сторін внаслідок зміни обставин.
Судовою колегією встановлено, що правовідносини сторін у цьому спорі  ґрунтуються на договорі оренди нерухомого майна - приміщення в ТРЦ.
Частина 1 ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Тобто, строк дії договору є істотною умовою договору найму (оренди). При цьому, користування річчю та внесення плати має здійснюватися тільки на підставі умов договору оренди.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору було укладено договір оренди №339-2 від 23.10.2021, який набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди (п. 3.1. договору).
За умовами п. 3.2. договору та п. 7 додатку № 1 сторони погодили, що строк оренди становить 35 місяців.
Разом з цим, строк оренди обчислюється з моменту настання в сукупності таких обставин: настання дати відкриття та передачі за Актом приймання-передачі приміщення позивачу (п. 3.3. договору).
Тобто, у даному випадку визначальною умовою для передачі орендодавцем в користування орендаря об`єкту оренди є саме факт відкриття ТРЦ та фактична передача приміщення за актом приймання-передачі.
Матеріалами справи підтверджується, що вказані вище обставини, а саме, відкриття ТРЦ та передача орендарю приміщення в користування, з чим пов`язується початок відліку строку та фактична оренда майна, так і не настали.
Строк оренди достроково закінчується в тому випадку, якщо договір оренди достроково припинить свою дію у відповідності з положеннями цього договору або законодавства України (п. 3.2. договору).
Отже, умови укладеного між сторонами договору пов`язують можливість припинення договору оренди: по-перше, із закінченням строку оренди, відлік якого у даному випадку навіть не розпочався у зв`язку з тим, що орендодавець фактично не передав орендарю майно та своєчасно не відкрив ТРЦ; по-друге, договір може бути розірваний достроково за згодою сторін. 
Аналізуючи приписи ч. 1 ст. 759 ЦК України, колегія суддів зазначає, що в таких правовідносинах орендодавець має основний обов`язок - передати орендареві майно в користування, а останній - здійснювати плату за таке користування.
Таким чином, оскільки за своєю правовою природою договір найму (оренди) передбачає фактичне користування орендарем майном, а відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором оренди наймодавець зобов`язується передати наймачеві майно у користування, тому, відповідно, можливість користування майном у орендаря виникає не з моменту підписання такого договору, а з моменту отримання майна у фактичне користування.
Отже, враховуючи встановлені вище обставини, а також умови п. 3.3. договору, за яким строк оренди обчислюється з моменту відкриття ТРЦ та передачі приміщень позивачу за актом приймання-передачі, колегія суддів зазначає, що впродовж 3,5 років цей договір не є діючим, оскільки ТРЦ своєчасно не було відкрито та приміщення фактично не було надано позивачу в користування. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що надані до справи докази та пояснення сторін свідчать про неможливість користування позивачем орендованими приміщеннями за призначенням для ведення господарської діяльності та отримання ним прибутку, так само як і про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань із відкриття ТРЦ у встановлений договором строк і передачі позивачу приміщень за актом приймання-передачі відповідно до п. 3.3 договору. 
Водночас, судова колегія вважає, що в ході розгляду справи позивачем було надано належні та допустимі докази наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору оренди у зв`язку з істотною зміною обставин.
Так, судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони цього спору уклали договір оренди у жовтні 2021 року, тобто до повномасштабного вторгнення військ рф на територію Україну.
Отже, в момент укладення спірного договору сторони не передбачали та не могли передбачити, що відбудеться така зміна обставин як повномасштабне вторгнення військ рф на територію України та відтермінування відкриття ТРЦ відповідачем на досить тривалий строку (3,5 років), тобто виходили з того, що така зміна обставин не настане.
При цьому зміна вказаних обставин зумовлена об`єктивними причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, оскільки воєнний стан є непередбачуваним, не залежить від волі жодної із сторін та негативно впливає на всіх учасників правовідносин.
Судова колегія апеляційної інстанції також зауважує, що довготривале відтермінування відкриття відповідачем ТРЦ через військову агресію рф та введення воєнного стану в Україні, у тому числі безпосереднього проведення бойових дій на території Малоданилівської громади, неможливість відкриття і пошкодження ТРЦ від ракетних обстрілів, є безумовною обставиною, яку не могла передбачити жодна із сторін.
Адже, у разі, якщо б на момент укладення договору оренди у жовтні 2021 року сторони виходило з того, що настануть такі обставини, як довготривале відтермінування відкриття та відбудеться пошкодження ТРЦ через проведення бойових дій, орендар з великою б вірогідністю відмовився від укладення такого договору та / або мав право передбачити інші умови договору оренди. 
Приймаючи до уваги введення та тривалість воєнного стану в Україні, а також п. 27.10. договору оренди, який передбачає можливість затримки орендодавцем допуску орендаря до приміщень при настанні обставин непереборної сили, - у даному випадку до закінчення бойових дій на території Харківського регіону та в цілому припинення воєнного стану в Україні, судова колегія вважає, що відтермінування виконання відповідачем зобов`язання на невизначений час (складно прогнозований), очевидно суперечить меті правочину з оренди приміщення та нівелює саму ціль, з якою позивач вступав в договірні відносини з відповідачем.
З огляду на наведене вище, судом першої інстанції було вірно встановлено, що у даному випадку на час укладення договору оренди сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане (п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України).
При цьому, судова колегія враховує, що істотна зміна обставин, зумовлена військовою агресією рф та веденням військового стану на території України, які позивач не міг передбачити чи усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, свідчить про наявність підстав, визначених п. 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання договору в судовому порядку.
Колегія суддів зазначає, що необхідними умовами для розірвання договору, визначеними у ч. 2 ст. 652 ЦК України, окрім інших, є те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначено через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, і це відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України віднесено, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Водночас, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про те, що після настання істотної зміни обставин, таких як довготривале відтермінування відповідачем відкриття та взагалі неможливість на даний час запуску роботи ТРЦ, виконання спірного договору оренди порушує і подальше виконання буде порушувати співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача того, на що він розраховував при їх укладенні.
Зокрема, як встановлено судом, на виконання вимог попереднього договору та договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти у вигляді авансового та гарантійного внеску на загальну суму 282568,42грн.
Разом з цим, як вже вказувалось раніше, з лютого 2022 року та до цього часу ТРЦ відповідачем не було відкрито, строки його відкриття неодноразово переносилися орендодавцем та наразі встановити фактичний строк відкриття центру взагалі неможливо, у зв`язку з чим позивач не може використовувати об`єкт оренди за призначенням для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку. Натомість, відповідач з 2022 року по теперішній час користується коштами позивача на загальну суму 282568,42грн, своїх зобов`язань з передачі об`єкту оренду позивачу впродовж довготривалого часу не виконав.
В свою чергу, оскільки відповідачем не наведено переконливих аргументів та надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження того, що від укладення та виконання спірного договору він поніс будь-які витрати або зазнав збитків, у зв`язку із цим колегія суддів не може вважати, що відповідач у повній мірі позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.
Також із суті спірного договору оренди не випливає, що ризики зміни обставин має нести орендар (позивач). 
Враховуючи наведене, судова колегія вважає обґрунтованими висновки місцевого суду про те, що подальше відтермінування виконання відповідачем умов договору оренди, зокрема, неодноразове відтермінування строків відкриття ТРЦ та утримання сплачених позивачем грошових коштів, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме, можливості отримання в користування майно за договором найму.
Відтак, вищенаведені обставини свідчать про наявність третьої та четвертої необхідної умови, визначеної у ч. 2 ст. 652 ЦК України, які необхідні для розірвання договору в судовому порядку.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено наявність наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що свідчить про наявність обставин для розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України. 
Як також з`ясовано судом, позивач направляв відповідачу лист №8414 від 26.12.2024, в якому запропонував достроково розірвати договір та повернути на перераховані за попереднім договором та договором оренди грошові кошти. Однак, відповідач жодним чином на вказаний лист не відповів.
При цьому, сторони не дійшли взаємної згоди щодо розірвання укладеного договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими, за доводами позивача, є неможливість використання орендованого майна за призначенням. 
За змістом доводів апеляційної скарги відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин, настання яких сторони передбачили умовами п.п. 27.10., 32.3. договору.
Відповідно до пп. а) п. 27.10 договору орендодавець має право затримати допуск орендаря до приміщення з метою виконання робіт орендаря без жодних претензій з боку орендаря до орендодавця та без застосування до орендодавця будь-яких негативних наслідків (зокрема, якщо дата передачі вже була повідомлена орендарю) при настанні наступних обставин, які впливають на будівництво Торгового центру та/або початок робіт орендаря, зокрема: обставини непереборної сили.
За змістом п. 32.3 договору обставини непереборної сили розуміються як всі несподівані події, незалежні від волі сторони, що посилається на обставини непереборної сили, включаючи, без обмеження такими як, зокрема: військові дії. 
Колегія суддів зазначає, що форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що наявність форс-мажорних обставин може бути підставою (за умови їх доведеності) для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання за договором, однак не звільняє від виконання самого зобов`язання за договором.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 2  ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").
У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд, щодо застосування  ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"  зазначив, що:
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується ТПП України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України"  шляхом видачі сертифіката".
Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.
Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до змісту апеляційної скарги ТОВ "Планета Молл +", останнє пов`язує неможливість своєчасної передачі орендарю приміщень для здійснення господарської діяльності із введенням воєнного стану в Україні, окупацією Малоданилівської громади, неможливістю своєчасного відкриття ТРЦ та його частковим пошкодженням внаслідок ракетних обстрілів. 
У ч. 1 ст. 75 ГПК визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Крім того, відповідно до ч.3 ст.75 ГПК обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Сторонами цього спору не заперечується, що з 24.02.2022 ТРЦ "Planeta Mall" не розпочав повноцінно функціонувати, а у період з 2022 по 2024 року будівля Торгового центру, в якому знаходиться орендоване позивачем приміщення, була частково зруйнована внаслідок ракетних обстрілів. Остання обставина є також загальновідомою та не потребує доказування.
За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що такі загальновідомі обставини у розумінні ч. 3 ст. 75 ГПК України, на які посилається відповідач, як на підставу для затримки виконання своїх зобов`язань з відкриття ТРЦ та переді позивачу приміщення (п. 27.10 договору), тобто для продовження дії договору, а саме: знаходження смт Мала Данилівка в окупації, ракетні обстріли будівлі ТРЦ, наслідком яких стало пошкодження ТРЦ та необхідність виконання будівельних робіт з його відновлення, за своєю суттю дійсно є форс-мажорними та об`єктивними обставинами, які не залежали від волі орендодавця.
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що посилаючись на вжиття на даний час заходів для відновлення роботи ТРЦ, відповідач не зазначає тане підтверджує конкретного строку відкриття Торгового центру та виконання ним своїх зобов`язань за договором оренди з передачі в користування позивачу приміщення за цим договором. Тобто, в даному випадку період дії форс-мажорних обставин є невизначеним. 
Разом з цим, умовами п. 32.3 договору передбачено, якщо форс-мажорні обставини продовжуються більш ніж 30 календарних днів, кожна із сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення за 10 днів до очікуваної дати дострокового розірвання договору. В такому випадку договір вважається припиненим на 11 день з моменту відправлення стороною повідомлення.
Таким чином,  умовами договору оренди, який було укладено між сторонами, обумовлено можливість розірвання договору у випадку настання та тривалість більше ніж 30 календарних форс-мажорних обставин. При цьому визначено, що про настання таких обставин сторона повинна повідомити за 10 днів до очікуваної дати дострокового розірвання.
Позивач надав суду належні докази на підтвердження факту письмового повідомлення відповідача про розірвання договору у зв`язку із настанням та тривалістю більше ніж 30 календарних днів форс-мажорних обставин, що в силу положень п. 32.3 договору є підставою для розірвання спірного договору, однак відповідач залишив зазначений лист без належного реагування та відмовився від розірвання договору за згодою сторін в позасудовому порядку.   
Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 188 ГК України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що спірний договір оренди передбачає умови щодо одностороннього розірвання договору у випадку настання форс-мажорних обставин, у тому числі на які посилається відповідач, і позивач скористався таким правом, направивши повідомлення в порядку п. 32.3. договору, що може бути підставою для його розірвання, тоді як відповідач ухиляється від розірвання договору в добровільному порядку. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що настання таких форс-мажорних обставин як воєнні дії сторони передбачили в договорі оренди (п.п. 27.10, 32.3), що, на його думку, не може вважатися істотною зміною обставин, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до умов укладеного договору наявність обставин непереборної сили звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, однак не скасовує можливість позивача розірвати цей договір в порядку п. 32.3. договору – за згодою сторін, чого у даному випадку досягнуто не було, або в порядку, визначеному ст. 652 ЦК України – за рішенням суду.
Аргументи скаржника про те, що сторони 07.02.2022 підписали протокол допуску до приміщень, однак саме позивач порушив умови договору та не розпочав  ремонтні роботи в приміщеннях, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки самі по собі обставини початку/завершення таких робіт не спростовує самого факту неможливості відкриття відповідачем ТРЦ та відсутності підписаного між сторонами акту приймання-передачі приміщення, що унеможливлює використання орендарем такого майна безвідносно до початку або завершення ремонту.
Щодо посилання скаржника на відсутність настання для позивача форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність обставин непереборної сили повинна доводити та сторона, яка на них посилається, водночас, позивач обґрунтував істотну зміну обставин саме неможливістю виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань (своєчасного відкриття ТРЦ через проведення бойових дій), тобто настанням форс-мажорних обставин саме для відповідача.
З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача про розірвання спірного договору ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Планета Молл+" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі №922/688/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета Молл+" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі №922/688/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2025 у справі №922/688/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повну постанову складено 08.08.2025.

Головуючий  суддя                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                              В.В. Лакіза  

Суддя                                                                              В.В. Россолов