ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/2660/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., 
за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.
за участю представників: 
відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління 

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2025
(Суддя - Гут С.Ф.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025
(Колегія суддів: Таран С.В. - головуючий, Богатир К.В., Поліщук Л.В.)

у справі №916/2660/23 

за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ:
1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією майна боржника призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
2. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 у справі №916/2660/23 (суддя Гут С.Ф.) відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" б/н від 12.12.2024 (вх.№44517/24 від 12.12.2024) про закриття провадження у справі; затверджено звіт керуючого реалізацією про проведену роботу в процедурі погашення боргів ОСОБА_1 ; завершено процедуру погашення боргів ОСОБА_1 ; звільнено ОСОБА_1 від боргів; визначено, що вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню; роз`яснено, що ОСОБА_1 не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; сплати аліментів; виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи; припинено повноваження керуючого реалізацією - арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича; закрито провадження у справі.
3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 залишено без змін    ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі №916/2660/23.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
4. До Верховного Суду від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №916/2660/23 та передати справу до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.
5. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи:
5.1. Постанова суду від 21.05.2025 ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права (статті 73, 74, 76, 86, 236 ГПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 90, 114, 130 - 133 Кодексу України з процедур банкрутства).
5.2. Судом при прийнятті рішення не враховано висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, від 17.10.2023 у справі №902/276/22, від 07.12.2023 у справі №902/986/21, від 25.08.2021 у справі №925/473/20, від 01.11.2022 у справі №904/6042/20, від 17.01.2023 у справі №914/3085/21, від 08.12.2022 у справі №916/1941/21, Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20 щодо обставин, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи, що підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.
5.3. Скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що висновок Верховного Суду щодо застосування п. 11 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства у подібних правовідносинах у справах про неплатоспроможність щодо закриття провадження з підстав відсутності ознак неплатоспроможності після визнання боржника банкрутом, на стадії погашення боргів, відсутній.
Відзиви
6. Від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу у якому заявлено прохання відмовити у задоволенні касаційної скарги АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління, на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 р. та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 р. у справі №916/2660/23, судові рішення залишити без змін.
Інші заяви та клопотання
7. Відсутні.
Розгляд касаційної скарги  Верховним Судом
8. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін  виходячи з наступного.
9.  Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
10. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією майна боржника призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.
Постановою Господарського суду Одеської області від 27.02.2024р. припинено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Данілова А.І., визнано банкрутом ОСОБА_1 , введено відносно ОСОБА_1 процедуру погашення боргів, керуючим реалізацією майна ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Данілова А.І.
Відповідно до вказаної постанови керуючим реалізацією було складено звіт, згідно якого арбітражним керуючим було здійснено запити щодо розшуку рухомого майна, нерухомого майна та інших активів які можна б було включити до ліквідаційної маси банкрута, на що було надано довідки про відсутність таких активів. Також керуючим реалізацією було виявлено грошові кошти на рахунку боржника у сумі 8 632,00 грн. які 21.06.2024р. були спрямовані на сплату винагороди арбітражному керуючому.
Згідно рішення зборів кредиторів, оформленого протоколом від 27.09.2024р., було відмовлено у затвердженні звіту арбітражного керуючого про нарахування основної грошової винагороди.
Судом встановлено, що з матеріалів справи та зі змісту звіту за підсумком процедури ліквідації та доданих до нього доказів вбачається, що керуючий реалізацією арбітражний керуючий Данілов А.І. з дня свого призначення: вживав заходів спрямованих на пошук, виявлення і повернення майнових активів (майна та майнових прав) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання та формування ліквідаційної маси, шляхом надсилання запитів до контролюючих/реєструючих установ та отримані відповіді, згідно яких будь-яке майно відсутнє; було проведено інвентаризацію майна, про що складено відповідний акт.
Таким чином, судом встановлено повноту вжитих арбітражним керуючим заходів, визначених КУзПБ для виявлення активів боржника, які врахувавши надані ним докази на підтвердження вчинених заходів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , відсутні у банкрута, за рахунок яких можливо було б погасити кредиторську заборгованість боржника.
11. За змістом статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства лише боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.
12. Кодексом України з процедур банкрутства запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності.
13. За змістом приписів Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.
14. Згідно зі статтями 1, 6 Кодексу України з процедур банкрутства до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури, як реструктуризація боргів боржника (застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника) та погашення боргів боржника (застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом). Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.
15.  З огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства, інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
16. Саме така правова позиція судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20.
17. За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема, у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України, відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 Цивільного кодексу України).
18. Відтак до боржника - фізичної особи Кодекс України з процедур банкрутства встановлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.
19. Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.
20. Процедура банкрутства (неплатоспроможності) щодо боржника переслідує публічний та приватний інтереси. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущенні доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажі його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) є дотримання балансу інтересів при захисті публічного та приватного інтересів.
21. Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
22. Частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
23.  За частиною першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
24.  Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства "Відновлення платоспроможності фізичної особи" (стаття 113 Кодексу України з процедур банкрутства).
25. У процедурі погашення боргів боржника здійснюється формування ліквідаційної маси та вирішуються пов`язані з цим питання, зокрема: визначається майно боржника, яке підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника; випадки невключення майна до ліквідаційної маси; порядок задоволення вимог кредиторів, тощо (статті 130-133 Кодексу України з процедур банкрутства).
26. Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута. Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також достовірність змісту ліквідаційного балансу (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2817/18, від 12.09.2019 у справі №914/3812/15).
27. Кодексом України з процедур банкрутства передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).
28.  На необхідності дотримання зазначеного принципу неодноразово зверталася увага Верховним Судом під час касаційного перегляду судових рішень, зокрема у постановах від 08.05.2018 у справі №904/5948/16, від 02.07.2019 у справі №5011-46/1733-2012, від 12.09.2019 у справі №914/3812/15, від 28.11.2019 у справі №18/1971/12, від 27.02.2020 у справі №910/21227/16.
29. Завданням ліквідатора у ліквідаційній процедурі є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Отже, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Крім того, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси (постанова Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №903/975/14).
30. Звіт та ліквідаційний баланс, як підсумковий документ, що подається ліквідатором господарському суду в зв`язку з закінченням ліквідаційної процедури, не може бути затверджений господарським судом у відсутності доказів аналізу ліквідатором первісної бухгалтерської документації боржника, а також, у відсутності аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також, його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №Б-39/134-10, від 26.07.2018 у справі №904/9631/15).
31. Хоча вищезазначені висновки було сформовано Верховним Судом щодо здійснення процедури ліквідації юридичних осіб, разом з тим врахування зазначеного принципу також при розгляді справ про неплатоспроможність фізичних осіб є доцільним, враховуючи, що відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою (постанова Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №915/2487/19).
32. Надаючи оцінку доводам проти затвердження звіту керуючого реалізацією та порушуючи питання про закриття провадження у даній справі з підстав відсутності у боржника ознак неплатоспроможності, суди попередніх інстанцій встановили:
- Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації 10.03.2022;
- Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2024 №185 ОСОБА_1 займав посаду стрільця 3 стрілецького відділення1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 із встановленим окладом за посадою у розмірі 2820 грн на місяць.
- Вищенаведеним наказом встановлено виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% щомісячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.
- Відтак розмір щомісячного посадового окладу боржника з урахуванням премій і надбавок складав 20000 грн, у зв`язку з чим саме така сума була відображена у запропонованому плані реструктуризації.
- Перебуваючи в зоні бойових дій та виконуючи бойові завдання, боржник був змушений не лише нести додаткові витрати для збереження свого життя та здоров`я, захищаючи інтереси країни, а й зважати на питання грошового забезпечення своєї родини, яка, не маючи власного житла (на 2 квартири боржника було звернуто стягнення з метою часткового погашення вимог кредитора), мала винаймати його, витрачаючи на оренду житла щомісячно по 10000 грн та додаткові кошти на оплату житлово-комунальних послуг (копії відповідного договору оренди та платіжних документів на підтвердження оплати вартості житлово-комунальних послуг наявні у матеріалах справи).
- Під час захисту країни ОСОБА_1 отримав низку серйозних поранень і травм.
- Сукупність вищенаведених травм та поранень безумовно призвела до істотного погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 14.10.2024 боржник був визнаний військово-лікарською комісією непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку, про що до його військового квитка внесено відповідний запис.
33. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги втрату ОСОБА_1 єдиного джерела доходу (заробітної плати військовослужбовця) та нормального стану працездатності (триває юридичне оформлення статусу особи з інвалідністю), з огляду на відсутність у боржника майна, яке б підлягало реалізації для задоволення вимог кредитора, суди попередніх інстанцій зазначили, що керуючий реалізацією дійшов обґрунтованого висновку про неможливість здійснити погашення вимог кредитора у цій справі.
34. Щодо доводів неналежного виконання ліквідатором боржника своїх обов`язків у ліквідаційній процедурі та неповноти здійснених ним заходів у цій процедурі, суди попередніх інстанцій встановили, що у матеріалах справи відсутні та кредитором до місцевого господарського суду не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування допущених керуючим реалізацією порушень, у тому числі і неповноти дій, які негативно вплинули б на можливість задоволення вимог Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".
35. Пунктом 11 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника.
36. Відповідно до частини другої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 5, 9, 10, 12 і 13 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8 і 11 частини першої цієї статті, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої цієї статті, - лише після визнання боржника банкрутом.
37. В силу пункту 7 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі затвердження звіту ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом.
38. Беручи до уваги те, що керуючим реалізацією майна у повній мірі проведено заходи, передбачені статтями 131, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, що відображено у звіті, який відповідає вимогам законодавства (що встановлено судами попередніх інстанцій), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про затвердження звіту керуючого реалізацією майна про результати процедури погашення боргів, завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у цій справі про неплатоспроможність на підставі пункту 7 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства.
39. Наведене свідчить про те, що при постановленні ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі № 916/2660/23 було правильно застосовано приписи пункту 7 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40. Відповідно до приписів  ст. 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
41. З урахуванням того, що при постановленні ухвали Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі № 916/2660/23 було правильно застосовано приписи пункту 7 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі положень ст. 309 ГПК України, дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління та про залишення без змін оскаржуваних судових рішень.
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №   916/2660/23  залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               С.В. Жуков
Судді                                                                                             В.І. Картере
                                                                                           К.М. Огороднік