ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 932/14228/20 
провадження № 51- 1164 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                   ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040030001933, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Турецької Республіки, уродженця м. Анкара, Турецької Республіки, жителя                                           АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2                            ст. 367  КК України.   
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року скасовано виправдувальний вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від                   30 листопада 2021 року, яким ОСОБА_8 було визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України - закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.  
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що будучи директором «Представництва «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» спільно з невстановленими слідством особами, створив та видав до Державної архітектурно-будівельної інспекції України офіційні документи, в які вніс завідомо неправдиві відомості щодо кількості співробітників «Представництва «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» і наявності виробничої бази, тобто вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості та видав завідомо неправдивий офіційний документ, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України. 
Крім того, ОСОБА_9 обвинувачувався в неналежному виконанні директором «Представництва «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет ОСОБА_10 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Так, 05 жовтня 2019 року бездіяльність ОСОБА_8 , директора «Представництва «Лімак Іншаат Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», під час будівництва Дніпровського метрополітену, призвела до виникнення надзвичайної ситуації, а саме: раптових нерівномірних деформацій конструкцій будинку №17 по просп. Дмитра Яворницького в м. Дніпро в межах рядів «А-В» осей «26-29», у тому числі просідання фундаментів, яка належить НТУ «Дніпровська політехніка», що спричинило її часткове руйнування та непридатний до нормальної експлуатації стан, небезпеку для життя та здоров`я мешканців гуртожитку та завдало матеріальних збитків потерпілому в особі НТУ «Дніпровська політехніка» на суму 16 493 300 грн, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а отже є тяжкими наслідками.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що вказаний суд безпідставно прийняв рішення про закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в цьому кримінальному провадженні ці строки не пройшли. Вважає скасування виправдувального вироку апеляційним судом та закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з тим, що апеляційну скаргу на виправдувальний вирок подавав лише прокурор. Тобто апеляційний суд на думку прокурора допустив порушення вимог ч. 2 ст. 404 КПК України та вийшов за межі апеляційних вимог, оскільки закриття кримінального провадження на підставі                   п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою.
Наводить доводи про порушення апеляційним судом, на його думку, вимог ч. 4 ст. 401 КПК України, в зв`язку з тим, що апеляційний розгляд було здійснено за відсутності ОСОБА_8 , а зважаючи на те, що апеляційна скарга прокурора була подана на виправдувальний вирок суду першої інстанції, тобто порушувалось питання про погіршення становища особи, його участь була обов`язковою. Зазначає про відсутність перекладів клопотання захисника про закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_11 на турецьку мову та відомостей про його вручення останньому. 
Наводить доводи про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам                         ст. 419 КПК України, оскільки вказаний суд взагалі не перевірив доводів апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості виправдувального вироку суду та відповідей на них не дав. 
Вважає, що в даному кримінальному провадженні не могли бути застосовані положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії в часі та застосовується до справ, в яких відомості до ЄРДР внесені після 16 березня 2018 року. А в цій справі апеляційний суд взяв до уваги не дату початку досудового розслідування, а дату повідомлення про підозру ОСОБА_7 у виділеному кримінальному провадженні. Проте згідно з ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, є день початку розслідування того кримінального провадження, яке почалося раніше і в цій справі це кримінальне провадження № 42016040000001063 від 06 грудня                    2016 року, а тому положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України тут не можуть бути застосовані. 
В суді касаційної інстанції прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 надіслала заперечення на касаційну скаргу, в яких обґрунтовуючи безпідставність, на її думку, наведених прокурором доводів, просили оскаржуване судове рішення залишити без зміни, а скаргу сторони обвинувачення - без задоволення. 
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримала наведені в запереченнях доводи та також просила відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження колегія суддів встановила, що доводи касаційної скарги прокурора про безпідставне, на його думку, прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження, в зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, є обґрунтованими. 
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. 
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 219 КПК України визначено, що досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Як убачається з цієї справи, апеляційний суд вирішуючи питання щодо обґрунтованості клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8   про закриття кримінального провадження № 12020040030001933 від 26 жовтня 2020 року у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування виходив з того, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040030001933, яке було виділено з матеріалів кримінального провадження № 42016030000001063, обраховується з 03 червня 2020 року, тобто з моменту оголошення підозри ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України.
Постановою в.о. прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 від 10 серпня 2020 року строк досудового провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42016040000001063 було продовжено до шести місяців, тобто до 03 грудня 2020 року та постановою в.о. керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 15 жовтня                      2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні                       № 42016040000001063 продовжено до шести місяців, тобто до 19 лютого                    2021 року.
Постановою прокурора від 26 жовтня 2020 року з матеріалів досудового розслідування за № 42016040000001063 було виділено матеріали щодо кримінальних правопорушень, вчинених підозрюваним ОСОБА_14 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та їх зареєстровано в ЄРДР за № 12020040030001933. 
27 жовтня 2020 року підозрюваному ОСОБА_15 повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020040030001933.  
Постановою прокурора від 23 листопада 2020 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020040030001933 відновлено та 25 листопада 2020 року підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні  № 12020040030001933, а 21 грудня 2020 року складено й затверджено обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні та 23 грудня 2020  року він надійшов до суду першої інстанції.  
Виходячи з наведеного, апеляційний суд виснував, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12020040030001933 було складено та затверджено поза межами строку досудового розслідування, оскільки він  закінчився 03 вересня 2020 року.
При цьому, вказаний суд виходив з того, що відповідно до положень Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147) і № 2617-VIII матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що слідчим суддею із підстав та у порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
А тому виправдувальний вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасував, а кримінальне провадження № 12020040030001933 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України закрив у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, тобто із підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Однак, зазначені висновки апеляційного суду колегія суддів вважає неправильними та такими, що прийняті без урахування всіх дійсних обставин цього кримінального провадження. 
Законом №2147 положення ч. 1 ст. 284 КПК України доповнено пунктом 10. Пунктом 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII (далі - пункт 4 § 2) визначено, що               п. 10 і ряд інших змін до КПК України вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.
Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону № 2147 він набрав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Та постановою Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року. 
Відповідно до ч. 5 ст.115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк.
Таким чином, у цьому випадку положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України почали діяти із 16 березня 2018 року, оскільки в разі обліку тримісячного строку з дня початку роботи Верховного Суду (15 грудня 2017 року) такий строк закінчується                              15 березня 2018 року.
Виходячи з наведеного, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2023 року в справі № 711/8244/18 (провадження № 51-769 кмо 22) виснувала, що датою введення в дію положень, згаданих у пункті  4 § 2, у тому числі п. 10 ч. 1                       ст. 284 КПК України, є 16 березня 2018 року. 
Крім того, відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в цій же постанові об`єднаної палати, пункт 10 частини 1 статті 284 КПК України застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього положення, тобто поширюється на кримінальні провадження, відомості про які внесені до ЄРДР з 16 березня 2018 року, і не поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені в ЄРДР до вказаної дати.
У цій справі, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, тобто із підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, апеляційний суд обраховував строки з дати - 03 червня 2020 року, тобто з моменту оголошення підозри ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 42016030000001063 за ч.1 ст. 366,                       ч. 2 ст. 367 КК України та, при цьому, обґрунтував недотримання вимог п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України щодо продовження строків досудового розслідуванні в тому числі в частині суб`єкта, повноваженого відповідно до положень Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII приймати такі рішення.
Проте такі твердження апеляційного суду є неправильними, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднано матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.
З матеріалів цього провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020040030001933, було виділено постановою прокурора від 26 жовтня 2020 року з матеріалів досудового розслідування за                       № 42016040000001063, відомості про яке до ЄРДР було внесено 06 грудня                   2016 року, тобто до 16 березня 2018 року. 
Крім того, в ухвалі апеляційний суд послався на те, що у відповідності до положень Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що слідчим суддею із підстав та у порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Проте, колегія суддів щодо зазначеного висновку звертає увагу на те, що у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР до 16 березня 2018 року, а також у тих провадженнях, що були об`єднані або виділені з інших, у яких початок строку досудового розслідування мав місце до вказаної дати, продовження строків досудового розслідування належить до компетенції прокурора відповідного рівня. 
Якщо строк досудового розслідування в таких провадженнях було продовжено слідчим суддею, то таке продовження відповідає гарантіям, визначеним кримінальним процесуальним законом, оскільки судовий контроль на етапі досудового розслідування є підвищеною гарантією контролю за дотриманням прав і свобод учасників кримінального провадження.
Такий висновок щодо застосування норм права зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07 жовтня  2024 року в справі № 755/6898/21 (провадження № 51-4645 кмо 23), а тому  висновок суду апеляційної інстанції про відсутність доказів того, що слідчим суддею із підстав та у порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не може бути підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону та правозастосовною практикою Верховного Суду, наведеною в цій постанові. 
При цьому, суд касаційної інстанції зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права. В свою чергу, положення ч. 5 ст. 13 цього Закону передбачають, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, ураховуючи наведені вище обставини, позиції щодо правозастосування, викладені в постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 вересня 2023 року № 51-769кмо22 та від 07 жовтня 2024 року № 51-4645кмо23, висновки суду апеляційної інстанції про скасування виправдувального вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 10 ч. 1                                ст. 284 КПК України, є неправильними, в зв`язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню. 
Що стосується всіх інших доводів касаційної скарги прокурора, то колегія суддів їх не розглядає та, з огляду на викладені в цій постанові мотиви скасування ухвали апеляційного суду, не може вирішувати на даному етапі питання про їх обґрунтованість чи необґрунтованість, оскільки жодні доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності скасування, на його думку, виправдувального вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , не були предметом перевірки апеляційного суду. Тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                             ОСОБА_3