справа № 359/14048/24                                             головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
провадження № 22-ц/824/8833/2025      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року                                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» поданою представницею - адвокаткою Дворською Альоною Русланівною на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у справі за заявою Факторингової компанії «Вектор Плюс», заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернувся до суду з вказаною заявою та просив:
поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого напису, вчиненого 06 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. та зареєстрованого в реєстрі за №726, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви посилалася на те, що 13 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №2619/0508/71-026-Z-1, на забезпечення виконання вимог за кредитним договором №2619/0508/71-026 від 13 травня 2008 року, за яким ОСОБА_1 був наданий кредит в розмірі 109 400,00 доларів США в строк до 13 травня 2037 року. На забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передав у іпотеку Іпотекодержателя належне йому майно на праві власності: квартира під номером АДРЕСА_1 .
06 квітня 2009 року був вчинений виконавчий напис нотаріуса №726 від 06 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. про звернення стягнення двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , заг. площею 56,60 кв. м., житловою площею 32,90 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 
17 квітня 2009 року постановою відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу у розмірі 115 600,75 доларів США та 48 977,78 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №726 виданого 06 квітня 2009 року.
Згідно договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої пpaва вимоги за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №2619/0508/71-026 від 13 травня 2008 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2013 року №359/9959/13-ц замінено ПАТ «Сведбанк» правонаступником - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису №729 від 06 квітня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу у розмірі 115 600,75 доларів США та 48 977,78 грн.
20 березня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ про заміну сторони виконавчого провадження НОМЕР_1, замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор плюс».
30 грудня 2015 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
Згідно відмітки на виконавчому документі вчиненої державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області виконавчий документ повернуто стягувачу 04 жовтня 2016 року на підставі пункту 7 статті 26 Закону України «Про виконавче проводження».
Гранична дата повторної подачі виконавчого напису №726, що вчинений 06 квітня 2009 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д.О, три роки з моменту повернення, а саме 04 жовтня 2019 року.
Заявник направив виконавчий напис на примусове виконання до приватного виконавця Говорова П.В., однак останній повернув виконавчий документ без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском строку пред`явлення.
У зв`язку з чим заявник звернувся до суду з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із такою ухвалою суду, представниця ТОВ «ФК «Вектор Плюс» - адвокатка Дворська Альона Русланівна 05 березня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.
Судом не було враховано, що неможливість пред`явлення виконавчого документа до виконання об`єктивно не залежала від стягувача та була пов`язана із наявною встановленою Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороною.
Вказаний Закон втратив чинність 21 квітня 2021 року, однак поновив свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом №1381-ІХ, тобто діяв з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року, тобто остаточно втратив свою чинність - 23 вересня 2021 року.
До того ж, згідно з розділом XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Отже, строк пред`явлення виконавчого документа про звернення стягнення на предмет іпотеки до виконання, перервався знову 24 лютого 2022 року, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, а тому строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив, а заява була подана у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Всупереч зазначеним обставинам, при направленні заяви про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем було повернено виконавчий документ без виконання у зв`язку із пропуском строку.
З огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого документа в період дії на території України воєнного стану був перерваний, оскаржувана ухвала є такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» поданою представницею - адвокаткою Дворською Альоною Русланівною на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у справі за заявою Факторингова компанія «Вектор Плюс», заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що заявником не подано жодного доказу на підтвердження поважності причин, що об`єктивно перешкодили ТОВ «ФК «Вектор Плюс» пред`явити до виконання виконавчий напис нотаріуса в період часу з 04 жовтня 2016 року до 04 жовтня 2019 року.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Виходячи з даної норми закону при вирішенні, відповідно до ст. 433 ЦПК України, питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Як вбачається зі змісту положень ст. 433 ЦПК України, метою застосування цієї статті є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Виконавча давність це встановлений у законі строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено саме до примусового виконання, тому що для добровільного виконання строки не встановлені в тому сенсі, що добровільне виконання рішення після закінчення строку виконавчої давності повинно визнаватися належним. Рішення суду, за загальним правилом, може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту набрання ним законної сили.
Перебіг строку виконавчої давності починається з набранням рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред`явленням виконавчого документа до виконання, а також частковим виконанням рішення. Пропуск строку виконавчої давності, за загальним правилом, позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення. Однак, у разі пропуску цього строку за поважної причини стягувач може звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі №718/1816/21 вказано, що: «відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедури банкрутства (у редакції Закону України від 16 вересня 2020 року №895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21 квітня 2021 року. 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України №1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України №1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».
Закони №1381-IX та №1382-IX Президент України 21 квітня 2021 року підписав, та 22 квітня 2021 року їх опубліковано в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України».
Закони України від 13 квітня 2021 року №1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та №1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» набрали чинності 23 квітня 2021 року.
Відповідно до цих законів, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом №1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року».
Отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до 23 вересня 2021 року були підставою для відстрочення виконання рішень щодо примусового звернення стягнення на об`єкти житлової нерухомості, які відповідають ознаками прямо передбаченим у цьому Законі.
Побідні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі №182/4087/13-ц, від 31 жовтня 2024 року у справі №756/5396/14-ц.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд не надав оцінки посиланням заявника на розповсюдження на спірні правовідносини положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дійшов передчасного висновку, що трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 04 жовтня 2019 року.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;
- таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №725/885/16 вказано, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов. 
У цій справі на підтвердження, що майно, на яке звернено стягнення за виконавчим написом, до 23 вересня 2021 року було захищено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», заявник надав копію іпотечного договору №2619/0508/71-026-Z-1, укладеного 13 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , яким забезпечено виконання вимог за кредитним договором №2619/0508/71-026 від 13 травня 2008 року в розмірі 109 400,00 доларів США в строк до 13 травня 2037 року. 
За іпотечним договором на забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передав і іпотеку Іпотекодержателя належну їй на праві власності: квартиру АДРЕСА_1 .
Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений Хміль Т.М., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, 13 травня 2009 року та зареєстрований в реєстрі правочинів того ж дня за №2885288.
06 квітня 2009 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №726, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , заг. площею 56,60 кв. м., житловою площею 32,90 кв.м., що належить ОСОБА_1 .
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Всупереч вказаним нормам, заявник обов`язку доведення обставин, на які посилається не виконав, на підтвердження викладених у заяві доводів доказів не надав, зокрема того, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом ОСОБА_1 , та придбавалася за кредитні кошти, які отримано за кредитним договором №2619/0508/71-026 від 13 травня 2008 року, що свідчить про недоведеність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи частково знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, постановлена з порушенням норм процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» подану представницею - адвокаткою Дворською Альоною Русланівною - задовольнити частково.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», заінтересована особа - ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 06 серпня 2025 року.
 
Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                            О.Ф. Лапчевська
 
                   Г.І. Мостова