Дата документу 11.06.2025 Справа № 335/11859/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/11859/24                                     Головуючий у 1 інстанції Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/754/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
11 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.
Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – Литвинець Юлії Сергіївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у виді недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Левади Є.Л., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Гірне Донецької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дідусем позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був громадянином України, уродженцем смт Пустовит Хмельницького району Вінницької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці Донецької області 03.01.2001.
ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до законодавства.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер на території смт Гірне Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та 10.10.2023 здійснено відповідний актовий запис № 813.
Через ведення бойових дій на території Донецької області позивачка вимушена була переїхати до м. Києва, де перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа згідно довідки № 3008-8821 від 12.12.2014.
Після отримання свідоцтва про смерть, 02.11.2023 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 12. На підставі заяви заведено спадкову справу № 08/2023, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 71497999.
12.01.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Возбранною Т.Г. спадкоємиці ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 59 на спадкове майно (недоотримана пенсія) у розмірі 551 817 грн 33 коп., які належали до сплати померлому згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.12.2023 за № 0800-0501-8/89569.
Водночас відповідно до зазначеної довідки, сума недоотриманої пенсії вказана не в повному обсязі.
Згідно з відповіддю відповідача на адвокатський запит з 01.03.2016 ОСОБА_2 пенсійні виплати були припиненні та вказано, що надати інформацію про розмір пенсії з 01.03.2016 по 31.03.2023 законних підстав немає.
Водночас Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь на адвокатський запит щодо розміру пенсійної виплати ОСОБА_2 , який становить 5064,35 грн на місяць станом на 01.01.2016.
Позивач звертає увагу суду, що надана відповідачем інформація не дає змогу нотаріусу видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину, тим самим реалізувати права спадкоємця в повному обсязі. Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом вказало про перерахування розміру недоотриманої пенсії (визнається відповідачем) у сумі 511 300 грн 97 коп. з врахуванням дати звернення. Фактично відповідач відмовився виплачувати частину недоотриманої пенсії за період з 05.11.2020 року по 15.01.2021 року відповідно до перерахунку відповідача. Вважає, що відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача на отримання не виплаченої за життя пенсії, тому за захистом своїх прав звернулась до суду, позов просила задовольнити в повному обсязі.
Просили стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:
- суми недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину у розмірі 283 603 грн 60 коп. в порядку спадкування за законом;
- суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя розміром 40 516 грн 36 коп., відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 59 від 12.01.2024, 
- за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судового збору розміром 2 593 грн 00 коп.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фронду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суму недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і не була ним одержана за життя і включена до свідоцтва про право на спадщину за законом за період з 05.11.2020 по 31.03.2023 у порядку спадкування за законом в розмірі 40 516, 36 грн. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суму недоотриманої пенсії, яка належала померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не була одержана ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом за період з 01.03.2016 до 31.10.2020. 
В решті частині вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – Литвинець Ю.С. подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просили рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
28 березня 2025 року від представника ОСОБА_1 – Левади Є.. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права. 
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Гірне Донецької області помер дід позивачки ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа згідно довідки № 3008-8821 від 12.12.2014 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до законодавства.
Нарахування та виплата пенсії відповідачем здійснювалася по 01.03.2016.
Після отримання свідоцтва про смерть, 02.11.2023 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 12.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 02.11.2023 заведено спадкову справу № 08/2023, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 71497999.
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» п.4.14 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. 
12.01.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Возбранною Т.Г. спадкоємиці ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 59 на спадкове майно (недоотримана пенсія) у розмірі 551 817 грн 33 коп., які належали до сплати померлому згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.12.2023 року за № 0800-0501-8/89569.
Отже, позивачка, як спадкоємиця за законом, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті діда, має право на отримання нарахованої, але не отриманої ОСОБА_2 за життя пенсії.
Разом з цим, згідно відповіді відповідача на адвокатський запит з 01.03.2016 року, ОСОБА_2 пенсійні виплати були припиненні та вказано, що надати інформацію про розмір пенсії з 01.03.2016 по 31.03.2023 немає законних підстав.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області наданий на адвокатський запит розмір пенсійної виплати ОСОБА_2 станом на 01.01.2016 становить 5064,35 грн.
Згідно бази Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 16.01.2024 ОСОБА_1 зверталась до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . З урахуванням дати звернення, розмір недотриманої пенсії було перераховано з 15.01.2021 по 31.03.2023 у сумі 511300,97 грн.
У зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_2 виплату пенсії було припинено, пенсія з 01.03.2016 не нараховувалась, тому розмір недоотриманої пенсії визначався відповідачем у відповідності до частини 1 статті 46 Закону України після звернення позивача з заявою про її отримання. За період з 01.03.2016 по 31.03.2023 року управління їх не нараховувало.
Позивачем було подано звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, з проханням виплатити недотриману пенсію. Проте у своїй відповіді Відповідач відмовив у наданні такої інформації та виплаті коштів.
На частку недоотриманої пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2016 до 31.03.2023 відповідачем відомостей нотаріусу не надано, і у зв`язку з тим, що сума недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії є спірною, а тому нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлим з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом повноважень по видачі такого свідоцтва.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують викладені у позовній заяві обставини та надають підстави стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України повинні враховуватись при застосуванні відповідних норм права.
Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із нарахованої, але неотриманої пенсії.
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем, яка у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, прийняла спадщину після померлого. Інших спадкоємців немає.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
У статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21 (провадження № 61-10575св21) зазначено, що "законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19). 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначено, що:
"тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину».
Також у вказаній постанові ВС від 23.02.2022 у справі № 428/10113/20 надав оцінку неправомірній відмові відповідача у справі обрахувати розмір пенсії спадкодавця за період, більший ніж 3 роки з дати звернення спадкоємців.
За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Гірне Донецької області помер дід позивачки ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа згідно довідки № 3008-8821 від 12.12.2014 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до законодавства.
Нарахування та виплата пенсії відповідачем здійснювалася по 01.03.2016.
За поясненнями апелянта, ОСОБА_2 з 01.03.2016 по день його смерті виплату пенсії було припинено, оскільки він з 01.03.2016 року не звертався до відповідача з заявою про поновлення пенсійних виплат, тому підстав для їх нарахування та виплати спадкоємиці померлого немає. 
Проте, як вказав суд першої інстанції, рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду не надано.
Встановлено, що ОСОБА_2 за життя перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії. 
Доводи скаржника, що померлий за життя не виявив бажання поновити йому пенсію з березня 2016 року та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу, як такі не засновані на законі., оскільки матеріали справи не містять доказів встановлення граничного терміну виплати пенсії до лютого 2016 року та обов`язку пенсіонера звернутися до органів пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії.
Зазначене також вказано судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення.
З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими і їх слід задовольнити з підстав, які викладені у рішенні суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка не пізніше 02.11.2023 звернулась до вказаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , отже сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 05.11.2020 по 31.03.2023 складає 551 817, 33 грн (розмір розрахований за три роки з дня звернення нотаріуса за запитом), тому саме така сума підлягає проведенню в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання).
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.
З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Приймаючи рішення колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – Литвинець Юлії Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий

Судді: