ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 р. 	Справа № 520/29407/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року (ухвалене суддею Шляховою О.М.) в справі № 520/29407/24
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області                         
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову до зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.02.2005 р. по 22.11.2016 р.; з 18.06.2020 р. по 17.05.2021 р.; з 27.05.2021 р. по 27.11.2022 р.; зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи в Російській Федерації: з 01.02.2005 р. по 30.04.2005 р.; з 01.06.2005 р. по 31.08.2005 р.; з 01.11.2005 р. по 31.01.2006 р.; з 03.09.2007 р. по 04.05.2008 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 10.06.2008 р. по 22.01.2009 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 23.07.2009 р. по 30.10.2009 р.; з 17.03.2010 р. по 18.06.2010 р.; з 14.09.2010 р. по 30.09.2010 р.; з 07.12.2010 р. по 22.02.2011 р.; з 11.04.2011 р. по 11.05.2011 р.; з 18.10.2011 р. по 12.12.2011 р.; з 16.03.2012 р. по 28.04.2012 р.; з 28.05.2013 р. по 21.02.2015 р.; з 20.04.2016 р. по 22.11.2016 р.; зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи ОСОБА_1 в Україні з 18.06.2020 р. по 17.05.2020 р.; з 27.05.2021 р. по 07.06.2022 р. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.08.2024 р. щодо перерахунку пенсії, з урахуванням позиції суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України. Апелянт зазначає, що страховий стаж позивача не підтверджений первинними документами та відсутня інформацію про сплату страхових внесків, тому вважає спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії правомірним та не підлягає скасуванню. 
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що 23.08.2024 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. за №123750001659 ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи в Російській Федерації з 01.02.2005 р. по 22.11.2016 р., з 18.06.2020 р. по 17.05.2021 р.; з 27.05.2021 р. по 27.11.2022 р., оскільки організація на якій працював позивач знаходилася на території держави, з якою розірвані дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Окрім того підставою не зарахування періоду роботи в Україні стала відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про сплату страхових внесків.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, звернувся з даним позовом до суду. 
Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, оскільки в оскарженому рішенні не можуть бути правовою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи на території РФ, адже такий стаж ним набутий до виходу України із Угоди. Відповідачем також не надано жодної оцінки при обрахунку страхового стажу позивача за період з 18.06.2020 р. по 17.05.2020 р.; з 27.05.2021 р. по 07.06.2022 р., а тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.08.2024 р. щодо перерахунку пенсії, з урахуванням позиції суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закон №1058-IV).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV, застрахована особа має право: отримувати безоплатно відомості, внесені до її персональної облікової картки з системи персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі інформацію, що відображає обсяг пенсійних коштів на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або індивідуальному пенсійному рахунку в недержавному пенсійному фонді - суб`єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення, якщо застрахована особа обрала такий недержавний пенсійний фонд, та стан здійснення пенсійних виплат за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду, та в порядку, визначеному цим Законом; звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону №1058-IV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що період роботи позивача в РФ з 01.02.2005 р. по 30.04.2005 р.; з 01.06.2005 р. по 31.08.2005 р.; з 01.11.2005 р. по 31.01.2006 р.; з 03.09.2007 р. по 04.05.2008 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 10.06.2008 р. по 22.01.2009 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 23.07.2009 р. по 30.10.2009 р.; з 17.03.2010 р. по 18.06.2010 р.; з 14.09.2010 р. по 30.09.2010 р.; з 07.12.2010 р. по 22.02.2011 р.; з 11.04.2011 р. по 11.05.2011 р.; з 18.10.2011 р. по 12.12.2011 р.; з 16.03.2012 р. по 28.04.2012 р.; з 28.05.2013 р. по 21.02.2015 р.; з 20.04.2016 р. по 22.11.2016 р. та сплата страхових внесків мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Згідно із оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємствах на території рф стало те, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., а 23.12.2022 р. набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р.». Тому після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно із вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (діючої в період роботи позивачки на території рф), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 р. «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 р. у м. Москві, яка набрала законної сили 02.12.2022 року.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 р. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р.
Незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Варто зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 р. № 1328 та Закону України № 2783-IX, який набрав чинності 23.12.2022 р., не є підставами для відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи позивача спірного періоду роботи на території рф, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у російській федерації в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки стаж набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, отже Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, протиправно відмовило у зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.02.2005 р. по 30.04.2005 р.; з 01.06.2005 р. по 31.08.2005 р.; з 01.11.2005 р. по 31.01.2006 р.; з 03.09.2007 р. по 04.05.2008 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 10.06.2008 р. по 22.01.2009 р.; з 18.03.2009 р. по 04.05.2008 р.; з 23.07.2009 р. по 30.10.2009 р.; з 17.03.2010 р. по 18.06.2010 р.; з 14.09.2010 р. по 30.09.2010 р.; з 07.12.2010 р. по 22.02.2011 р.; з 11.04.2011 р. по 11.05.2011 р.; з 18.10.2011 р. по 12.12.2011 р.; з 16.03.2012 р. по 28.04.2012 р.; з 28.05.2013 р. по 21.02.2015 р.; з 20.04.2016 р. по 22.11.2016 р. на території російської федерації, оскільки діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у проведенні перерахунку пенсії від 29.08.2024 р. № 123750001659, підлягає скасуванню.
Між тим, відповідач у спірному рішенні не надав належної оцінки наявності чи відсутності належних доказів відрахувань із заробітної плати позивача, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати в РФ у період за спірний період. Суд не повинен підміняти органу пенсійного фонду та проводити перевірку щодо можливого відрахування податків та платежів із заробітної плати позивача, збирати та досліджувати інші документи, які не надавалися та не досліджувалися органом пенсійного фонду.
Відповідачем також не надано жодної оцінки при обрахунку страхового стажу позивача за період з 18.06.2020 р. по 17.05.2020 р.; з 27.05.2021 р. по 07.06.2022 р., відтак посилання у рішенні про відмову у проведенні перерахунку пенсії на недостатність страхового стажу за відсутністю цих даних, не є обґрунтованим, як і не відповідає встановленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям законності, добросовісності та розсудливості рішення суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення/поновлення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.08.2024 р. № 123750001659 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.08.2024 р. щодо перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають.
Доводи апелянта, що до спірних правовідносин необхідно застосувати висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 06.11.2023 р. в справі № 560/764/21, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин, так як стосуються питання призначення пенсії до 24.02.2022 р., тобто до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 в справі № 520/29407/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич