Ухвала
 
30 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 754/2148/25
провадження № 61-8497зно25
(розгляд № 61-8497вд25)
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши заяву  ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
17 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у цій справі.
 
Верховний Суд ухвалою від 19 березня 2025 року у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року відмовив.
 
24 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 березня 2025 року за нововиявленими обставинами.
 
Верховний Суд ухвалою від 01 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 березня 2025 року за нововиявленими обставинами відмовив.
 
07 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 01 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Верховний Суд ухвалою від 09 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 01 квітня              2025 року за нововиявленими обставинами відмовив.
 
14 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 09 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).
 
Верховний Суд ухвалою від 15 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 09 квітня               2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами) відмовив.
 
17 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).
 
Верховний Суд ухвалою від 24 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 15 квітня            2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами), відмовив.
 
05 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).
 
Верховний Суд ухвалою від 08 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 квітня               2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами), відмовив.
 
12 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 08 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).
 
Верховний Суд ухвалою від 13 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 08 травня           2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами), відмовив.
19 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).
 
У зазначеній заяві ОСОБА_1 заявив недовіру складу суду.
 
Верховний Суд ухвалою від 26 травня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Верховного Суду Коломієць Г. В., Гульку Б. І., Луспенику Д. Д. визнав необґрунтованим та передав для вирішення зазначеного питання іншому судді.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду призначено судді Верховного Суду Карпенко С. О.
 
Верховний Суд ухвалою від 28 травня 2025 року у задоволенні заяви                   ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. відмовив.
 
03 червня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 28 травня 2025 року.
 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу           від 03 червня 2025 року вказану заяву передано судді-доповідачеві Карпенко С. О. 
 
У вказаній заяві ОСОБА_1 , з поміж іншого, заявив недовіру судді-доповідачеві Карпенко С. О.
 
Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід судді-доповідачу Карпенко С. О. визнав необґрунтованим та передав для вирішення зазначеного питання іншому судді.
 
Верховний Суд ухвалою від 23 червня 2025 року у задоволенні заяви             ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. відмовив.
 
Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2025 року відмовив у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 28 травня 2025 року.
 
04 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 червня 2025 року, у тексті якої висловлено недовіру судді Фаловській І. М., а також заперечення проти того, щоб суддя розглядала та вирішувала заяву ОСОБА_1. 
 
Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2025 року заяву ОСОБА_1. про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. від участі у розгляді справи про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 червня 2025 року визнав необґрунтованою та передав вказану заяву для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
 
У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
 
30 липня 2025 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді Фаловської І. М. у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Зайцеву А. Ю.
 
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 вказаному судді не довіряє і вважає, що суддя Фаловська І. М. не може розглядати і вирішувати цю заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 червня 2025 року. Вказує, що має право заявляти відвід відповідно до статті 21 Конституції України і з цим його правом зобов`язані рахуватися.
 
Заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Фаловської І. М. задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі (частина п`ята статті 37 ЦПК України).
 
Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
 
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).
 
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,                        від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
Вивчивши матеріали касаційного провадження та зміст заяви про відвід, судом встановлено, що заявник не вказав будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу судді, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.
 
Доводи заяви про відвід судді Верховного Суду Фаловської І. М. по своїй суті зводяться до незгоди ОСОБА_1 із прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
 
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя Фаловська І. М. виявляє особисту упередженість або демонструє заінтересованість у результаті розгляду справи. Безпідставні сумніви заявника у відсутності безсторонності судді не є вирішальним і не можуть бути підставою для відводу судді.
 
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
 
Враховуючи, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Фаловської І. М. не ґрунтуються на вимогах закону і не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді, не доводять наявності у судді прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, тому підстави для її відводу відсутні.
 
Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. від участі у розгляді заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев