справа № 755/769/25                                          головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
провадження № 22-ц/824/11168/2025              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
30 червня 2025 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
       Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -      
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2911036 від 07 лютого 2022 року, у розмірі 59 958,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 12 000,00 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 47 958,80 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1  було укладено електронний Договір № 2911036 про надання споживчого кредиту. 10 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого, до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2911036 на загальну суму 59 958,80 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено. Вирішено питання розподілі судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з іншим складом суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 , зазначає, що відсутність належного повідомлення відповідача про позов  є порушенням ст.128 ЦПК України, позовна заява з додатками не була вручена відповідачу поштово, не з`явилася в системі «Електронний суд», позивач подав позов в електронній формі до моменту реєстрації відповідача в системі, докази поштового надсилання позову відсутні. Внаслідок чого право на захист було порушено. Відмова у витребуванні доказів без жодної оцінки змісту справи є порушенням ст. 84 ЦПК України клопотання про витребування доказів подано 22 квітня 2025 року, суд відмовив у задоволенні, пославшись на формальні строки без урахування фактичної неможливості діяти раніше. Порушення змагальності процесу. Вказує, що рішення суду є немотивованим в порушення ст. 263 ЦПК України рішення дублює зміст позову без аналізу аргументів відповідача, не оцінено правомірність факторингу та інші ключові аспекти.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
 У відповіді на відзив  ОСОБА_1 вказує, що позивач не надав належних доказів, що відповідач був належним чином повідомлений про позов та судовий розгляд. Посилання на повідомлення за місцем реєстрації не є належним повідомленням, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації з грудня 2021 року. В матеріалах справи відсутні підписи відповідача, які підтверджували б факт вручення документів. Така ситуація в судовій практиці вважається неналежним повідомленням про суть позову. Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у витребуванні доказів, мотивуючи це пропущеним строком, який, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, міг бути поновлений за наявності поважних причин. Усі заяви (документи 22688/25-Вх від 22.04.2025, 23890/25-Вх від 28.04.2025 та інші) своєчасно засвідчують його прагнення отримати доступ до матеріалів справи та реалізувати право на належний захист. Позивач не надав прозорий розрахунок боргу, який неможливо було належним чином оскаржити через ненадання копій матеріалів справи. Позивач не надав жодного документа, який можна було б вважати належним розрахунком. Відповідач має статус учасника бойових дій, а тому звільняється від судового збору згідно із законодавством України, що прямо виключає будь-який обов`язок компенсувати витрати позивача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).
Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).
У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1, 2 ст. 191 ЦПК України).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини  від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи належним чином, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило.
Як вбачається з матеріалів справи, кореспонденція для ОСОБА_1 надсилалась судом першої інстанції на адресу:  АДРЕСА_1 , разом з тим, конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с. 127). 
Разом з тим, відповідач є користувачем системи електронний суд в якій з 02 квітня 2024 року містяться позовна заява з усіма доданими до неї документами.
Зазначене підтверджується карткою  вхідного документа електронного суду у зазначеній справі.
02 квітня 2025 року Дніпровський районний суд м. Києва листом повідомив відповідача про наявність  усіх документів, а саме позовної заяви та додатків до неї в електронному суді. Отже до моменту ухвалення рішення у справі, а саме 28 квітня 2025 року, відповідач був обізнаний як з позовною заявою та додатками до неї та мав усі процесуальні можливості заперечувати проти позову.
 Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснино в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 07 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1  укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2911036, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти у сумі 12 000,00 грн., який був підписаний відповідачем електронним підписом 07 лютого 2022 року 10:30:38, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 
Відповідно до умов, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти у сумі 12 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.3. вказаного вище договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Згідно пункту 1.4 договору, вбачається що тип процентної ставки - фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: пункт 1.4.1. - стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього Договору. 
Згідно п. 2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки №   НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до п. 2.2 кредитного договору суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладання цього Договору.
Пунктом 3.1. вказаного договору, вбачається, що Проценти, що нараховуються за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Сторони домовилися, що клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (п.5.4.1.).
Пунктом 9.9. кредитного договору передбачено, що клієнт, підписуючи цей договір, підтверджує, що перед його укладенням йому в чіткій та зрозумілій формі була надана інформація, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
В розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься, зокрема, підпис «Підписано електронним підписом 07.02.2022 10:31:38 ОСОБА_1 .
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 2911036 від 07 лютого 2022 року, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - Н214 (а.с. 77).
Згідно повідомлення № 4963-0403 від 04 березня 2024 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, вбачається, що  Між Товариством та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір на переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року. Відповідно до зазначеного договору 07 лютого 2022 року о 10:33:07 було успішно перераховано кошти у розмірі 12 000,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки    НОМЕР_1 , призначення платежу - зарахування на картку (а.с. 75).
Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у договорі № 2911036 від 07 лютого 2022 року, укладеному з ТОВ «Лінеура Україна».
Відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість за договором  № 2911036 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 лютого 2022 року в розмірі 59 958,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 12 000,00 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 47 958,80 грн. (а.с. 63-74).
Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 07 лютого 2022 року, ОСОБА_1 проінформований про тип кредиту, валюту кредиту, суму, строк кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту. Паспорт споживчого кредиту підписано позичальником електронним підписом 07 лютого 2022 року 10:31:38  (а.с. 39-60).
Також в матеріалах справи міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до Договору) які підписаний тим самим шляхом, що й паспорт споживчого кредиту та договір (а.с. 61-62).
10 серпня  2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників (а.с. 81-89).
Відповідно до Акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 10 серпня 2023 року до Договору факторингу №ККЛУ-10082023 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-10008 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуває право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2911036від 07 лютого 2022 року у розмірі 59 958,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 12 000,00 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 47 958,80 грн. (а.с. 89,91).
Досудовою вимогою № Д2674 від 30 грудня 2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» проінформувало ОСОБА_1 про укладення Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2911036  та про необхідність погашення заборгованості в сумі 59 958,80 грн (а.с. 95).
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, апеляційний суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів заним. 
Єдиним доводом незаконності судового рішення, що зазначено відповідачем  в апеляційній скарзі, є його не обізнаність з позовною заявою та додатками до неї, який є не обґрунтованим, з підстав викладених вище.
Посилання відповідача на не витребування судом доказів повідомлення відповідача про позов, про що він просив в клопотанні від 22 квітня 2025 року, також є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, відповідач є користувачем електронного суду в якому з 02 квітня 2025 року містилися усі  документи, про які зазначає відповідач. 
Щодо вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з іншим складом суду, апеляційний суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження визначені цивільним процесуальним законодавством для задоволення апеляційної скарги,    в частині направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Будь-яких інших доводів про незаконність чи не обґрунтованість судового рішення, які б могли бути підставою до його скасування, апеляційна скарга не містить. 
 Відповідно до ч.1  ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
  Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року в частині стягнення з  ОСОБА_1   на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» судового збору виходячи з наступного.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Як вбачається з посвідчення серії № НОМЕР_2 від 22 червня 2023 року  ОСОБА_1 є учасником  бойових дій, а тому згідно п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Оскільки відповідач ОСОБА_1  звільнений від сплати судового збору, судові витрати у даній справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З зазначених підстав  рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року в частині стягнення з відповідача судового збору підлягає скасуванню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року в частині стягнення зі  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судового збору у розмірі 2422,40  гривень скасувати.
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року залишити без змін. 
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, ідентифікаційний код 35234236 за рахунок держави судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                           Фінагеєв В.О.
                                                                                   
          Кашперська Т.Ц.
      
                    Яворський М.А.