ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року	Львів	Справа № 303/9368/24 пров. № А/857/6289/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Кухтея Р.В.
суддів:                                                    Носа С.П., Ільчишин Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Монич В.О в порядку статті 229 КАС України у м. Мукачево) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,

                                                        в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Закарпатській області (далі - УПП, відповідач), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - ДПП, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 25.10.2024 серії ЕНА №3337739 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДПП подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обставин викладені у позовній заяві є суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення ним правопорушення. Відповідно до фото та відео вбачається, що правопорушення здійснено саме в населеному пункті, оскільки зазначено широту та довготу, що дає можливість пересвідчитись, що дане місце є населеним пунктом. Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції ДПП підтверджується наявністю висновку №04/05/02/-1179/ВС1 від 15.12.2023. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної. Всі прилади, що використовуються працівниками ДПП пройшли повірку. Посилання позивача на те, що дії поліцейських були незаконними, оскільки вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото- та відео фіксації TruCam, який знаходився в руках працівника поліції та переміщався у просторі, а не був встановлений стаціонарно, що суперечить ст.19 Конституції України та ч.1 ст.40 Закону України “Про Національну поліцію” №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), спростовуються інформацією ДП “Укрметртестстандарт”, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Вважає, що доводи позивача про відсутність інформування попередження знаком 5.76 та 3.29 на даній ділянці дороги, приведені ним з метою уникнення від відповідальності.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.
За змістом оспорюваної постанови, водій транспортного засобу марки “INFINITI QX80”, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 “Обмеження максимальної швидкості руху (50)”, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху, в населеному пункті на 29 км/год, чим порушив вимоги п.12.9 “б” Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam TC008427.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем факт перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем позивача, не доведений в повній мірі. Не надано до суду доказів, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожніх знаків 5.76 і 3.29, оскільки позивач не міг їх бачити рухаючись у лівій смузі та здійснюючи обгін автобуса, а тому не був інформований про початок їх дії.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.
Відповідно до п.12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Так, відповідно до п.12.9 “б” ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Знак 3.29 “Обмеження максимальної швидкості” забороняє рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знакові. Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Знак 3.31 “Зона обмеження максимальної швидкості” забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Так, за змістом оспорюваної постанови, позивач порушив швидкісний режим, визначений п.12.9 “б” ПДР більш ніж на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС008427.
Колегія суддів зазначає, що TruCam - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCam автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, відповідно до сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
В якості доказів правомірності використання приладу TruCam, відповідачем додано копію свідоцтва про повірку №22-01/30509 від 16.04.2024. Лазерний вимірювач швидкості LT1 20/20 TruCam II отримав сертифікат перевірки типу №UA.TP.001 241-18 Pev.0 від 26.12.2018, який дійсний до 26.12.2028 та відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та вимогам технічного регламенту, що підтверджується сертифікатом відповідності №UA.TP.001 22 054-20 від 23.12.2020.
В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 ТС008427, на якому зафіксовано, що автомобіль, яким керував позивач, рухався зі швидкістю 79 км/год.
Отже, факт перевищення позивачем максимально допустимої швидкості руху у межах населеного пункту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Надані представником відповідача документи в своїй сукупності підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20, а також достовірність результатів, отриманих з його допомогою.
Стосовно доводів позивача про порушення поліцейським порядку використання вимірювача швидкості, який знаходився в руках поліцейського при вимірюванні швидкості, що нібито суперечить вимогам ст.40 Закону №580-VIII, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону №580-VIII встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII врегульовано порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою : 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
За змістом ч.2 ст.40 Закону №580-VIII, інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).
Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.
Відтак, посилання позивача, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є безпідставним.
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи будь-яких порушень стосовно неправильності встановлення чи невідповідності ДСТУ дорожніх знаків чи дорожньої розмітки на даній ділянці дороги, де було зафіксоване перевищення позивачем обмеження швидкості руху, не встановлено.
Стосовно відсутності в місці фіксації правопорушення дорожнього знаку 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху”, колегія суддів вважає, що вказаний дорожній знак є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п.5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №833 від 10.11.2017. Дорожній знак 5.76 передбачає Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних вебсайтах МВС та Національної поліції. 
У спірних правовідносинах не здійснювалася автоматична відеофіксація правопорушень, а тому посилання позивача на відсутність відповідного дорожнього знаку, який б вказував на цю обставину є безпідставними.
Слід зазначити, що наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги ПДР щодо дотримання швидкості руху саме у населених пунктах.
Пункт 14.7.67 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2021 визначає, що дорожній Знак 5.76 “Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху” застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Для визначення довжини ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, знак 5.76 застосовують із табличкою 7.2.1. Дозволено довжину ділянки зазначати у нижній частині знака 5.76.
Встановлення дорожнього знаку 5.76 передбачається, якщо порушення фіксуються за допомогою автоматичної системи вимірювання швидкості (камери автоматичної фіксації). Встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCam має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.
Отже, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Щодо доданих до матеріалів справи відеозапису та роздруківки з відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCam LТI 20/20, колегія суддів враховує наступне.
Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.
Статтею 40 Закону №580-VIII передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою : 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
Водночас, візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Дослідивши долучений відповідачем відеозапис з приладу TruCam та роздруківки з відеофайлу приладу TruCam LTI 20/20, із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані координати (висоту і довготу) на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення, тобто в межах населеного пункту. Згідно схеми ОДР на відрізку автомобільної дороги М-06 “Київ-Чоп” км.790, з м. Мукачева в напрямку м. Ужгорода встановлене ступінчасте зниження швидкості (дорожній знак 3.29 “Обмеження максимальної швидкості 70 км/год”, 3.29 “Обмеження максимальної швидкості 50 км/год”, разом з іншими дорожніми знаками, такими, як : 1.37 “Дорожні роботи”, 3.25 “Обгін заборонено”, 1.53 “Звуження дороги з лівого боку”, 5.21.2 “Кінець додаткової смуги”. 
При цьому, доводи позивача про щільний потік, неможливість побачити дорожні знаки та відсутність дорожніх знаків з лівого боку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що належними доказами підтверджено порушення позивачем ПДР.
Проте, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оспорюваної постанови.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення. 
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови, якою слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу(особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                                                                              
                                                           п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2024 року по справі №303/9368/24 скасувати та прийняти постанову, якою постанову серії ЕНА №3337739 від 25 жовтня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Н. В. Ільчишин