УХВАЛА
 
14 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 391/929/24
провадження № 61-10481ск25
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                          
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на її користь матеріальні шкоду у розмірі 57 829,17 грн та моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн, стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

30 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила ухвалити судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 57 829,17 грн з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, визнати протиправними дії апеляційного суду Кіровоградської області, правонаступником якого є Кропивницький апеляційний суд у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення права власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, в процесі виконання якого було знесено паркан ОСОБА_1 , стягнути на корить ОСОБА_1 моральну шкоду з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в сумі 20 000,00 грн.
 
Компаніївський районний суд Кіровоградської області ухвалою від 09 квітня 2025 року, яку залишив без змін Кропивницький апеляційний суд постановою від 16 липня 2025 року, відмовив у відкритті провадження в частині вимог до Кропивницького апеляційного суду.
 
Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, зокрема, мотивована тим, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках, їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.
 
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій, пов`язаних з розглядом судової справи (дій/бездіяльності суду) не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, тому спір в частині позовних вимог до Кропивницького апеляційного суду не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак, у відповідності до вимог статті 186 ЦПК України у відкритті провадження у цій частині позовних вимог слід відмовити.
 
13 серпня 2025 року Іващенко І. Ю., який діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 липня 2025 року у зазначеній вище справі.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, що підтверджено, зокрема, висновками Верховного Суду у постановах від 03 червня 2021 року у справі № 2-1210/11, від 08 червня 2021 року у справі № 2-1207/2011.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються (частини перша, друга статті 124 Конституції України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Частиною одинадцятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
 
Тлумачення вказаної норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду та суддів, який за своєю суттю, є засобом, що гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
 
Європейський суд з прав людини з питання імунітету суддів зауважував, що такий імунітет має законну мету, оскільки є засобом забезпечення належного здійснення правосуддя (рішення у справах «Ернст та інші проти Бельгії», № 33400/96, § 47-57, від 15 липня 2003 року, «Плахтєєв та Плахтєєва проти України № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц дійшла наступних висновків:
 
«Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року).
 
Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
 
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
 
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
 
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
 
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
 
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
 
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
 
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
 
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року)».

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц.
 
Із уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду суд установив, що прохальна частина вимог до апеляційного суду містить лише вимогу про визнання протиправними дій апеляційного суду Кіровоградської області, правонаступником якого є Кропивницький апеляційний суд від 01 червня 2016 року у справі (провадження № 22-ц/781/23/16) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення на право власності на земельну ділянку та відшкодування моральної шкоди, за рішенням якого в процесі його виконання було знесено паркан ОСОБА_1 .
 
Враховуючи наведене, вимоги ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
 
При цьому в частині вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, Сокальський районний суд Львівської області 11 листопада 2024 року відкрив провадження у справі.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки судів попередніх інстанцій, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, узгоджуються з вищенаведеними актуальними правовими висновками Верховного Суду, а доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема й норм Конституції України, на які послався заявник, а також про порушення норм процесуального права.
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди  - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький

                                                                                                             І. В. Литвиненко

                                                                                                             Є. В. Петров