ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1948/25 Справа № 192/2372/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком десять днів з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки дев`ять місяців тринадцять днів без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,         ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року 27 серпня 2024 року о 17 год. 15 хв. на 440 км автошляху Н-08 ОСОБА_1 , повторно протягом року будучи позбавленим права керування транспортним засобом керував автомобілем «ВАЗ-2113», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння рук, на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку для встановлення стану наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскардження, оскільки не був присутній під час розгляду справи, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише 20 червня 2025 року, по суті просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що під час його зупинки виконував наказ командира, а тому огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів, що свідчить про те, що вказаний законодавством порядок не було дотримано працівниками поліції. Наголошує на тому, що працівники поліції фактично зупинили його автомобіль без правових підстав, а тому наявні у справі докази є недопустимими. Вказує на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я. 
       Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 25 вересня 2024 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 27 червня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності сторін, з текстом оскаржуваної постанови сторона захисту ознайомилася 20 червня 2025 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
       З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а тому апеляційний суд розглядає справу лише в цій частині.
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; відеозаписом з бодікамери поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння; копією постанови Межівського районного суду від 26 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови  ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.
       Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього мав проводитись за нормами ст. 266-1 КУпАП, слід зазначити наступне.
Стаття 266 КУпАП визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.
Згідно ст. 266-1 КУпАП визначено порядок проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У даному випадку  ОСОБА_1 є особою, яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини та не надав жодних доказів на підтвердження того, що виконував обов`язки військової служби, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми КУпАП.
Твердження апеляційної скарги стосовно того, що працівники поліції фактично зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 без правових підстав, а тому наявні у справі докази є недопустимими, не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи, оскільки відповідно до долученого відеозапису вбачається, що відповідно до частини першої ст.35 ЗУ “Про національну поліцію” поліцейський проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, а саме порушення правил дорожнього руху.
       Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я, спростовується матеріалами справи, а саме вказаним направленням (а.с.13).
       В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни. 

       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот