УХВАЛА
23 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 569/25297/23
провадження № 61-7258ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ: 
У грудні 2023 року Рівненське обласне виробничо-комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 50 536,90 грн.
В березні 2025 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , у якому просила зобов`язати Рівненське обласне виробничо комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» анулювати з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 50 536,90 грн за послуги водопостачання та водовідведення з січня 2011 року до листопада 2023 року за адресою: кв. АДРЕСА_1 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 17 480,08 грн.
У задоволенні позовних вимог Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» до ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 травня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій 05 червня 2025 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду         від 08 травня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Ціна позову визначається у справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).
Ціна позову у цій справі складає 50 536,90 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року (30 х 3 028,00 грн = 90 840 грн).
Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції звертали увагу, що ця справа відноситься до категорії малозначних (ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року, ухвала Рівненського апеляційного суду від 13 січня 2025 року).
Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзіОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, посилаючись на воєнний стан та необхідність захисту прав неповнолітніх осіб при прийнятті спадщини. Також зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для неї, з огляду на те, що обов`язок зі сплати коштів за комунальні послуги, які не були надані, не були спожиті, покладено на неповнолітню особу, що, на її думку, спричинило порушення балансу між публічними та приватними інтересами.
Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, часткове задоволення первісних позовних вимог, встановлені судами попередніх інстанцій обставини та надану ґрунтовну оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявницею аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій малозначній справі. 
Незгода заявниці з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів, на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у межах позовної давності, яка отримавши у спадок квартиру зобов`язана сплатити заборгованість спадкодавця за комунальними послугами, не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики або має виняткове значення для відповідчки.
Неповнолітній вік заявниці не свідчить про наявність підстав для перегляду судових рішень у малозначній справі. Колегія суддів зауважує, що інтереси неповнолітньої відповідачки були належним чином представлені її законним представником, залученим до участі у справі ухвалоюРівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2024 року, а також уповноваженим представником, який надавав професійну правничу допомогу.
Наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Рівненського обласного виробничо комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович