ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/6002/24
Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1206/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Шарапової О.Л.,
суддів -  Євстафієва О.К., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М.
Сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року, суддя Гагаріна Т.О., м.Ніжин.
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в сумі 14 886 грн 00 коп, невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в сумі 16 104 грн 00 коп., а всього 30 990 грн 00 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він працює у відокремленому підрозділі Південно-Західної залізниці станції Ніжин регіональної філії «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді чергового станції Липів Ріг з вересня 1996 року по теперішній час.
Між адміністрацією та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, який пролонговано на 2006-2022 роки, та який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст.18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників відокремленому підрозділі Південно-Західної залізниці станції Ніжин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.
Зазначає, що разом із заявою на відпустку у 2022 та 2023 роках подавав заяви про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки він має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн у 2022 році та 16 104,00 грн у 2023 році. Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що Закон України «Про Організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається суд, прийнято 15.03.2022, набрав чинності 24.03.2022. В пункті 1 Прикінцевих положень Закону зазначено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Вказана, на думку ОСОБА_1 , свідчить про передчасність прийняття рішення відповідачем про призупинення виплат, передбачених колективним договорами до набрання чинності зазначеним Законом, й як наслідок посилання на ст.11 Закону як на підставу законності не виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік є безпідставними та не може слугувати аргументом відмови у виплаті коштів працівникові, оскільки таке посилання суперечить положенням ст.58 Конституції України.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що відповідач призупинив виплати коштів, передбачених колективним договорами, в односторонньому порядку, не повідомивши працівникам про ухвалення вказаного рішення, а також в порушення вимог Закону України «Про колективні договорі і угоди» не ініціювало питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але ж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.
АТ «Укрзалізниця» у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у її задоволенні відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив таке.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює у відокремленому підрозділі Південно-Західної залізниці станції Ніжин регіональної філії «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця», на теперішній час займає посаду чергового станції Липів Ріг (а.с.44-51).
Між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» (а.с.86-89).
Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.
В той же час п. 3.10 колективного договору, укладеного між Адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, працівникам дирекції, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз на рік у календарному році матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на 01 січня звітного року.
29.08.2022 та 11.12.2023 на ім`я начальника виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень ОСОБА_1 подано заяви про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору (а.с.91, 93).
Згідно з рішенням правління АТ «Укрзалізниця», оформленим протоколом засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року № Ц-54/31, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління (а.с.76-80).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 
Згідно з ч.1 ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43,46 Конституції України.
У той же час, відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України був введений воєнний стан, в подальшому відповідними указами Президента України неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.
При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38-39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи належність, права позивача не порушено, а обмежено у рамках Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було призупинено, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє позивача права після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими ж вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із ним відповідний розрахунок.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки ст.. 64 Конституції України передбачає обмеження прав, передбачених ст.. 43 Конституції України, в умовах воєнного стану.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року - залишити  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її  складання у випадках, передбачених ст.. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                           Судді: