ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                     
05 червня 2025 року
м. Київ
справа № 504/4465/23
провадження № 61-1414св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Білоконь О. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
учасники справи:
позивач - керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Одеського експлуатаційного управління (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса),
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перебендюк Костянтин Олександрович, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області в складі судді Барвенко В. К. від 25 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Комлєвої В. С., Сегеди С. М., від 19 грудня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:  АДРЕСА_1 , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Чабанського будинку рибалки. Вказана земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель оборони, а за формою власності - до державної власності.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року у справі № 6/63-10-1719, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 червня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року, визнано право власності за державою в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, загалом на 29 об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1540807151227.
15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Дишлевою Т. В. (далі - приватний нотаріус Дишлева Т. В.) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49161614, згідно з яким за    ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 46,42 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 1936728051227.
За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  42019161010000198 від 08 червня 2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці Чабанського будинку рибалки, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 197-1, частиною першою статті 425, частиною третьою статті 426, частиною четвертою статті 426-1 КК України.
В ході досудового розслідування на підставі листа Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11 червня 2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надавалось.
Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства юстиції України від 04 лютого 2022 року № 366/5 рішення, яке прийнято приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т. В. за № 49161614 від 15 жовтня 2019 року, скасовано.
08 лютого 2022 року згідно з відомостями інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 46,42 кв. м, який розташований за адресою:  АДРЕСА_2 , припинено.
ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України (Одеського експлуатаційного управління (правонаступника КЕВ м. Одеси), оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону просив: 
- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса) частиною земельної ділянки, площею 0,0129 га, із загальної площі 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 46,42 кв. м., який має адресу:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 1936728051227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 
- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня            2024 року, залишеним без змінпостановою Одеського апеляційного суду                    від 19 грудня 2024 року, позов задоволено. 
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса) частиною земельної ділянки, площею 0,0129 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ), на якій розташований об`єкт нерухомого майна, загальною площею 46,42 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 1936728051227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського експлуатаційного управління (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса) судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 46,42 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , припинено, однак ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .
Зобов`язання відповідача знести самочинно побудовану будівлю не порушуватиме принципу пропорційності втручання у його право власності.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
31 січня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені  ОСОБА_1 - адвокат Перебендюк К. О. подав касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня            2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 504/4465/23, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перебендюк К. О., про зупинення виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року до закінчення касаційного провадження. 
20 травня 2025 року матеріали цивільної справи № 504/4465/23 надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_1  - адвокат Перебендюк К. О. просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, судове рішення оскаржує з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Суди не застосували до спірних правовідносин статтю 346 ЦК України щодо підстав припинення права власності на майно, враховуючи, що право власності на літні будиночки рибака фактично було припинено комісією Міністерства юстиції України на підставі статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Будівництво літніх будиночків рибака велося за дозволами державних органів до 05 серпня 1992 року, а тому це будівництво не є самочинним, а позовні вимоги в цій частині безпідставні.
Чабанська квартирно-експлуатаційна частина району Міністерства оборони України, якій було видано Державний акт на право постійного користування землею від 1983 року, у 1996 році була припинена у зв`язку з перетворенням з переданням всього майна, прав та обов`язків Чорноморській квартирно-експлуатаційній частині району Міністерства оборони України, яка, у свою чергу, було ліквідована у 2005 році.
Державний акт на право землекористування оспорюваною земельною ділянкою, після припинення Чабанської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України, Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району Міністерства оборони України та її правонаступником - Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси Міністерства оборони України, у встановленому порядку право землекористування або право власності не оформлювався.
Органи Міністерства оборони України не мають належним чином оформлених документів на земельну ділянку, на якій були розташовані спірні будівлі та споруди.
Натомість, будівлі та споруди Мисливсько-рибальського підприємства «Сокіл» були побудовані протягом травня 1984 року - травня 1988 року виключно господарським способом з залученням членів мисливських колективів Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.
Правова оцінка, надана в описових частинах рішення Господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року у справі № 6/63-10-1719 не є обов`язковою для суду відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України.
В зазначеній справі вимоги про визнання права власності чи користування за Міністерством оборони України на спірні земельні ділянки не заявлялися і відповідних рішень про визнання права власності чи користування не було прийнято, тоді як керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони  Південного регіону у позовній заяві надав про це недійсні відомості, що було покладено судами попередніх інстанцій в основу оскаржуваних рішень.
Також позивачем надано до суду недійсні відомості, обґрунтовуючи рішенням господарського суду Одеської області від 24 грудня 2009 року у справі № 30/110-09-3308 те, що ніби-то встановлено приналежність спірних земельних ділянок до земель оборони.
Відповідач будь-яких перешкод не вчиняв і не мав фізичної можливості вчиняти, оскільки йому, як і іншим власникам будиночків рибака на спірну земельну ділянку з 24 лютого 2022 року доступ обмежений.
Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування та дослідження документів, що мають підстави для проведення землевпорядної експертизи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзивах на касаційну скаргу, поданому до суду у квітні 2025 року, прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Щур Є. В. та Міністерство оборони України просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Згідно з наказом командувача військами Червонопрапорного Одеського військового округу № 22 від 12 лютого 1980 року «Про ліквідацію Чабанської рибально-туристської бази ВМТ ОдВО і створення спортивної бази округу» будівлі та споруди Чабанської рибально-туристської бази були передані спортивному клубу армії ОдВО - на баланс квартирно-експлуатаційної частини Чабанського району.
Пунктом 4 зазначеного наказу передбачено, що човникова станція Чабанської рибально-туристської бази збережена за Радою військово-мисливського товариства ОдВО з перейменуванням в будинок рибалки «Чабанка».
Відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:  АДРЕСА_1 ), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Чабанського будинку рибалки. До складу земельної ділянки увійшли земельні ділянки: Чабанського полігону уздовж узбережжя Чорного моря, площею 21,7274 га; військових містечок « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на яких дислокувалась військова частина НОМЕР_1 , площею 13 га; військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », колишнього Одеського інституту сухопутних військ, площею 15 га; військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого вздовж траси Одеса - Миколаїв, площею 30 га; 55 Управління начальника робіт, площею 61 га; 9 спортивного клубу армії, площею 4 га. Зазначений державний акт зареєстрований у порядку, встановленому законом за № 35, недійсним не визнавався і не був скасований.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року № 18 «Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15 січня 1995 року до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу. Міністерству оборони України було перепідписано прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР, зокрема: мисливські і риболовецькі господарства, будинки мисливця-рибалки, туристичні бази. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Зазначене майно поставлено на картковий облік у Квартирно-експлуатаційних органах, які уповноважені вести облік нерухомого майна Збройних Сил України.
Згідно з наказом начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12 грудня 2000 року № 86 «Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок» нерухоме майно Чабанського будинку рибалки було прийнято на відповідний картковий облік та закріплено за Чорноморською КЕЧ району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 24 грудня 2009 року визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 18 грудня 2008 року № 436-V «Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області». Рішенням суду встановлено, вказані земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а Міністр оборони України повноваженнями на припинення права державної власності чи права користування не наділений.
На підставі рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року «Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства «Сокіл» і розміщені на території Чабанського будинку рибалки» та видачі йому свідоцтва про право власності на будівлі та споруди, які знаходяться на балансі підприємства, мисливсько-рибальському підприємству «Сокіл» видано свідоцтво на право власності на будівлі та споруди Чабанського будинку рибалки, а саме: адміністративно-готельну будівлю, А, а-а3; будівлю готелю літнього типу, Б,б; будівлю котеджу літнього типу, В, в; будівлю їдальні на 20 місць-обідів, Г; будівлю прохідної, Д,пд.(Д); будинок збірно-щитовий, Е-Е9; будинок збірно-щитовий Ж-Ж8, ж21-ж2111; ж41-ж61, ж71-ж711; будівля бару, 3; підвал,пд.(3); рятувальну станцію, И; вбиральню, К; вбиральню, Л; вбиральню М; душ Н; будівлі для зберігання човнів, о; брукування, I, а 26 липня 2007 року на підставі зазначеного рішення Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за мисливсько-рибальським підприємством «Сокіл» південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 червня 2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року «Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства «Сокіл» і розміщені на території Чабанського будинку рибалки», та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на їдальню за генеральним планом № 888 площею 72кв. м; котедж за генеральним планом № 864 96 кв. м; котедж за генеральним планом № 865 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 866 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 867 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 868 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 869 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 870 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 871 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 872 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 873 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 874 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 875 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 876 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 877 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 878 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 879 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 880 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 881 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 882 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 883 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 884 площею 126 кв. м; котедж за генеральним планом № 887 площею 75 кв. м; сторожеву за генеральним планом № 889 площею 20 кв. м; туалет за генеральним планом № 890 площею 6 кв. м; туалет за генеральним планом № 891 площею 3 кв. м; туалет за генеральним планом № 892 площею 3 кв. м; гараж за генеральним планом № 836 площею 18 кв. м та навіс для човнів за генеральним планом № 885 площею 512 кв. м.
15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 49161614, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 46,42 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 1936728051227.
За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42019161010000198 від 08 червня 2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці Чабанського будинку рибалки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 197-1, частиною першою статті 425, частиною третьою статті 426, частиною четвертою статті 426-1 КК України.
У ході досудового розслідування на підставі листа Управління нормативно- методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11 червня 2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1 , - не надавалось.
Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства юстиції України від 04 лютого 2022 року № 366/5 рішення, яке прийнято приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т. В. за № 49161614 від 15 жовтня 2019 року скасовано.
08 лютого 2022 року згідно з відомостями з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , - припинено.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Згідно зі статтями 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 369/1843/18 (провадження 
№ 61-11087св22).
Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно зі статтею 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на земельній ділянці, на відшкодування збитків, у випадках, передбачених законом, споруджувати виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункту «б» частини третьої статті 152 ЗК України).
Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У частині п`ятій статті 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) вказано, що:
«100. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
109. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від  здійснення перебудови (див. постанову Верховного Суду України від 06  вересня 2017 року по справі № 642/7110/15-ц).
За правилами статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Передумовою звернення суду з позовом у цій справі, позивачем зазначено порушення прав держави, як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ), яка належить до земель оборони, та на якій розташований об`єкт нерухомого майна - самочинного будівництва, загальною площею 46,42 кв. м., який має адресу: АДРЕСА_2 .
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року у справі № 6/63-10-1719, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 червня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року, визнано право власності за державою в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, загалом на 29 об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1540807151227.
На спірній земельній ділянці розміщено об`єкт житлової нерухомості, який на підставі рішення приватного нотаріуса ОМНО Дишлевої Т. В., як державного реєстратора, набув у власність ОСОБА_1 , і яке скасовано наказом Міністерства юстиції України.
Усправі, що переглядається, встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна споруджено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та яка перебуває у державній власності.
У розумінні положень статті 376 ЦК України вказане приміщення є самочинним будівництвом.
За таких обставин, суди правильно констатували, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на належній державі спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який самовільно побудований ним.
Встановивши це, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення вказаного об`єкта, оскільки саме такий спосіб захисту за встановлених обставин справи є належним.
Верховний Суд відхиляє відповідні доводи відповідача, які ґрунтуються лише на тому, що будівництво літніх будиночків рибака велося за дозволами державних органів до 05 серпня 1992 року, а тому це будівництво не є самочинним, а також що органи Міністерства оборони України не мають належним чином оформлених документів на земельну ділянку, на якій були розташовані спірні будівлі та споруди, оскільки такі доводи зводяться до встановлення протилежних зазначеним у цій справі обставинам шляхом переоцінки доказів у справі, тоді як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).
Верховний Суд є судом права, а не факту. Встановлення фактичних обставин справи та надання оцінки доказам належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій як судів факту, в той час, як до повноважень суду касаційної інстанції належить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права.
У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку поданим учасниками справи доказам та зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник - квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса) частиною земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, загальною площею 46,42 кв. м, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 , оскільки будівництво об`єкта житлової нерухомості було здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, та перебуває у державній власності, а державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 цей об`єкт визнано незаконною і скасовано наказом Міністерства юстиції України.
Порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які б указували на наявність обов`язкових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України, не встановлено.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча  пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний  аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перебендюк Костянтин Олександрович, залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара