Номер провадження: 22-ц/813/5177/25 
Справа № 509/5299/24
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
встановив:
У вересні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.09.2024 року та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішити питання щодо судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що з 23.09.2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, і від цього шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони проживають окремо. Малолітній син сторін ОСОБА_4 , на утримання якого судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 22.08.2024 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі частини з усіх доходів відповідача,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, проживає разом з позивачкою.
Позивачка зазначає, що зважаючи на вік дитини вона не має можливості працювати, а відповідач не надає їй у добровільному порядку матеріальну допомогу, хоча є працездатним, проходить службу у ЗСУ та отримує стабільний дохід, інших утриманців, окрім малолітнього сина не має, отже має можливість надавати утримання їй до досягнення дитиною трьох років.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання батьком сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2024 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на не сповіщення його судом про розгляд цієї справи та залишення судом поза увагою того, що питання про стягнення з нього аліментів вже було вирішено наказом Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 22.08.2024 року, тому просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
Також скаржник зазначає, що стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.09.2024 року та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, є завищеним.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечуючи проти доводів скаржника та зауважуючи про спроможність останнього надавати їй утримання у заявленому у розмірі, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що про розгляд цієї справи відповідачу стало відомо під час листування сторін у месенджерах. 
Представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Іванцова З.А. та представник відповідача-скаржник ОСОБА_1 – адвокат Борис Р.С. звернулися до суду із заявами про розгляд справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.
Так, судом цю справу розглянуто без участі учасників справи.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності належного сповіщення відповідача ОСОБА_1 , чим порушено норми процесуального права, є слушними та заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частина четверта статті 130 ЦПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України в редакції днем вручення судової повістки є: Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Однак, як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вчинено жодних, передбачених ЦПК України, з належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання відсутні у матеріалах справи і належні докази направлення судом відповідачу, у передбачений ЦПК України спосіб, ухвали про відкриття провадження у справі.
Вказане, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню.
Стосовно наявності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, апеляційний суд виходить з такого.
За приписами ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Згідно із статтею 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно достатті 75 СК Українидружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі N 712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 27 травня 2020 у справі N 712/4702/19 (провадження 61-929св20).
Як убачається з матеріалів справи, з 23.09.2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, і від цього шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони проживають окремо. Малолітній син сторін ОСОБА_4 , проживає разом з позивачкою.
Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 22.08.2024 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх доходів відповідача,але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, колегія суддів відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про надмірність стягнення з нього аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 до досягнення малолітнім сином ОСОБА_4 трьох років у розмірі частини з усіх доходів відповідача, щомісячно.
Так, відповідач, у порушення вимог ст. ст. 12, 77-81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів того, що 1/4 частина отримуваного ним грошового забезпечення військовослужбовця становить таку суму, стягнення якої, з урахуванням стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін, значно погіршить його матеріальне становище, або, що така сума є надмірною, не співмірною та не пропорційною потребам відповідачки в утриманні.
Тож, виходячи з засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, зважаючи на те, що малолітня дитина сторін син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою ОСОБА_2 , яка, зважаючи на вік дитини позбавлена можливості працевлаштуватися та, крім отримання виплати соціальних виплат у зв`язку із народженням дитини у розмірі 860 грн на місяць, позбавлена інших джерел доходу, а також те, що відповідач є працездатним та, як військовослужбовець, отримує грошове забезпечення, колегія суддів виснує про можливість ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, зокрема, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.09.2024 року та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, апеляційний суд також вважає за доцільне звернути увагу, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи наведене, відповідач не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.
Колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.09.2024 року та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 10.09.2024 року та до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         О.Ю. Карташов 

В.В. Кострицький