ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2025 року
м. Київ
справа № 523/719/23
провадження № 61-12211св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року у складі судді Абухіна Р. Д. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.
у справі за позовом  ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - ТУ ДСА України в Одеській області, відповідач), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, третя особа), про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання вчинити певні дії,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1.           У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання вчинити певні дії.
2.           Відповідач заперечував проти позову.
3.           Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
4.           Позивачка оскаржила рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказала те, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які вона навела у касаційній скарзі. Також зазначила про порушення судами норм процесуального права.
5.           Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
6.           Позов обґрунтований так:
-                  згідно з рішенням Одеської обласної ради від 18 серпня 2017 року позивачку призначили на посаду присяжного засідателя в Суворовський районний суд м. Одеси; 
-                  рішенням Одеської міської ради від 22 липня 2020 року позивачку затверджено на строк до 22 липня 2023 року;
-                  на підставі поданої до ТУ ДСА України в Одеській області заяви разом з доданими до неї документами позивачка під особистий підпис отримала службове посвідчення від 18 серпня 2017 року;
-                  після проведення підвищення кваліфікації вже з початку вересня 2017 року усі присяжні Суворовського районного суду м. Одеси, в тому числі і позивачка, були допущені до виконання своїх обов`язків для розгляду справ та прийняття рішень;
-                  юридичний факт особистого приймання участі позивачки як присяжної в судових засіданнях у вересні 2017 року, крім іншого, підтверджується затвердженими тарифними ставками, де вказано прізвища головуючих суддів, у складі яких вона приймала участь в судових засіданнях у період з 2017 року по 2019 рік, які підписані та закріплені печаткою відповідача; 
-                  з документів первинної суворої звітності відповідача вбачається, що трудові відносини позивачки як присяжної розпочались з допуску до виконання її посадових обов`язків в якості присяжної Суворовського районного суду м. Одеси, тобто з дати отримання службового посвідчення від 18 серпня 2017 року, а не з 01 жовтня 2017 року, як зазначено у відповідача в документах суворої звітності;
-                  в судових рішеннях від 12 вересня 2022 року у справі № 380/14618/21, від 08 грудня 2021 року у справі № 600/3525/21-а, від 20 вересня 2021 року у справі № 200/8609/21, від 10 травня 2022 року у справі № 260/3101/21 було наголошено, що регіональними ТУ ДСА України незаконно сплачено за присяжних засідателів з 2016 року єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ), але ці регіональні ТУ ДСА України через судові установи доказували, що діяли в межах та на підставі законів, і суди за своєю правовою пропозицією погодились з цим юридичним фактом, тобто встановили факт законності щодо сплати ЄВС на винагороду присяжних та зазначили, що винагорода присяжних має статус доходу/заробітної плати;
-                  факт трудових відносин щодо присяжних Донецької, Львівської, Чернівецької та Закарпатської областей встановлений судовими рішеннями, які набрали чинності;
-                  відповідач заперечує наявність трудових відносин, а також не бажає повертати борги невиплаченої винагороди та не сплачує ЄСВ.
7.           Враховуючи викладене, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:
-                  встановити факт перебування у трудових відносинах з 18 серпня 2017 року;
-                  зобов`язати відповідача внести виправлення в дату початку трудових відносин: замість 01 жовтня 2017 року вказати дату 18 серпня 2017 року;
-                  зобов`язати відповідача надати копії трудового договору, завірені належним чином, позивачці, Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та ГУ ПФУ в Одеській області.
ІII. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
8.           Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року у задоволенні клопотання позивачки про призначення судової експертизи відмовлено.
9.           Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року клопотання позивачки про витребування «копій оригіналів» документів суворої звітності залишено без задоволення у зв`язку із порушенням строку на подання такого клопотання і відсутністю відповідного прохання про поновлення цього строку.
10.        Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
11.        Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року у задоволенні клопотання позивачки про призначення судової експертизи з економіки відмовлено.
12.        Постановою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року та ухвали цього ж суду від 23 травня 2023 року і від 17 липня 2023 року залишено без змін.
13.        Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з таких мотивів:
-                  виконання обов`язків присяжного є тимчасовим. Присяжні не перебувають у трудових відносинах із судами, ТУ ДСА України в Одеській області; не є працівниками суду та не перебувають у штаті відповідного суду; отримана винагорода за час виконання обов`язків присяжного не є заробітною платою; будь-які цивільно-правові договори для виконання обов`язків присяжного не укладаються;
-                  у відносинах щодо виплати винагороди присяжним територіальне управління ДСА України в Одеській області не виступає роботодавцем;
-                  пріоритетними є висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, тому доводи позивачки про застосування позиції у справах, які розглянуто апеляційними судами, не заслуговують на увагу.
14.        Залишаючи без змін ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з такого:
-                  приписи чинного ЦПК не містять вимог щодо обов`язкового залучення доказів лише в оригіналі, тому відсутні підстави для задоволення заяви позивачки в частині витребування оригіналів документів, і це не призвело до неправильного вирішення справи;
-                  оскільки присяжні не перебувають у трудових відносинах із судами чи ТУ ДСА України в Одеській області, то особова картка форми П-2 на позивачку не створювалась;
-                  позивачкою жодним чином не обґрунтовано, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, з метою з`ясування обставин справи є потреба спеціальних знань в галузі економічної науки, тобто у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
 
IV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
15.        У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд неупередженим судом по суті заявлених вимог за предметною підсудністю за правилами адміністративного судочинства.
16.        Також до касаційної скарги позивачка включила скаргу на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, а саме: на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року про відмову в клопотаннях про призначення судової експертизи з економіки за власні кошти; протокольну ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року щодо відмови в клопотаннях про витребування «копій оригіналів» первинних документів суворої звітності у цивільній справі № 523/719/23.
17.        Касаційна скарга мотивована таким:
-                  постанова суду апеляційної інстанції є незаконною, оскільки справа розглянута неповноважним судом з порушенням процесуальних норм (таких, як гласність та верховенство права) та прав учасників процесу, які були позбавлені можливості знати склад суду і мати можливість (при необхідності) подати заяву про його відвід (за годину до початку засідання 22 липня 2024 року таємно було змінено склад суду, про що сторони не були повідомлені);
-                  судами обох інстанцій порушено предметну підсудність з причини недослідження доказів і невстановлення дійсних обставин справи. Суди не дослідили характер правовідносин і не встановили наявність публічно-правового спору;
-                  суди порушили такий принцип судочинства як диспозитивність, вийшли за межі позовних вимог, розглянувши незаявлену вимогу та не розглянули заявлені вимоги;
-                  суди першої та апеляційної інстанцій знехтували головний принцип - преюдиціальність, оскільки факт наявності трудових відносин в усіх присяжних засідателів в Україні вже встановлений рішеннями судів в інших справах, де приймали участь ті ж самі учасники процесу та застосовувались ті ж самі правові норми. Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень спричиняє порушення права на справедливий суд;
-                  суди не дослідили належних і дійсних доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема, експертного висновку Вищої ради правосуддя від 05 листопада 2020 року щодо статусу і трудових прав присяжних засідателів;
-                  суди порушили принцип обов`язковості судових рішень, рівності усіх учасників процесу перед судом; змагальності, обов`язку доказування, не застосували верховенство права;
-                  цей публічно-правовий спір стосується оскарження невірно зазначеної в первинних документах суворої звітності дати початку роботи на посаді присяжної в Суворовському районному суді м. Одеси; 
-                  відповідач відмовляється надати позивачці з виправленою датою договір про її трудову діяльність, а також внести запис в її трудову книжку про період роботи на посаді присяжної та надати довідку про зарплату до пенсійного органу для виконання перерахунку пенсії;
-                  суди безпідставно відмовляли у клопотаннях про призначення судової експертизи та про витребування «копій оригіналів» документів про трудову діяльність позивача, а також не розглядали заяви про дослідження доказів;
-                  суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підроблених відповідачем документів);
-                  суди застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 580/4531/23, від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18, Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц та № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2024 року у справі 635/8395/14-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 868/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц, від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а, від 13 квітня 2022 року у справі № 759/6909/18, від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.
V. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
18.        24 грудня 2024 року представник відповідача подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому навів такі мотиви для відмови у задоволенні касаційної скарги:
-                  доводи касаційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої та апеляційної інстанції є законними, оскільки прийнятті на підставі вірно встановлених фактичних обставин справи, з правильним застосування норм матеріального та процесуального права;
-                  у відносинах щодо виплати винагороди присяжним ТУ ДСА України в Одеській області не виступає роботодавцем для присяжних. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між позивачкою та ТУ ДСА України в Одеській області відсутні трудові відносини;
-                  Одеським окружним адміністративним судом розглядалися позови ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Одеській області стосовно, зокрема, неподання звітів до фіскальних органів про суми нарахованого заробітку/винагороди і єдиного соціального внеску на застраховану особу (справи № 420/1059/20, № 420/10723/21). Під час розгляду цих справ ТУ ДСА України в Одеській області наголошувало на відсутності трудових правовідносин з позивачкою. У справі № 420/1059/20 Верховний Суд визнав правильним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність між позивачкою та відповідачем трудових відносин.
19.        30 грудня 2024 року позивачка подала до Верховного Суду відповідь на відзив відповідача, яку обґрунтувала наступним:
-                  позивачка у своїй касаційній скарзі вказувала на грубе порушення судами низки головних принципів судочинства, проте відповідач у відзиві не надав заперечень щодо цих фактичних обставин та не додав доказів, які б спростовували ці факти;
-                  посилання відповідача на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 420/1059/20 є необґрунтованим, оскільки цей суд не досліджує доказів під час перегляду справ, тому залишив в силі судові рішення, які були ухвалені на підставі підроблених доказів ТУ ДСА України в Одеській області. До того ж, судові рішення у цій справі позивачка оскаржує за нововиявленими обставинами;
-                  відповідач у своєму відзиві посилається на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон від 2 червня 2016 року № 1402-VIII), який застосовується у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, та стосується виключно осіб, які мають відношення до судової гілки влади, а от норми ЦПК не наводить.

VІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
20.        У вересні 2024 року позивачка звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду. 
21.        Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року продовжено позивачці строк на усунення недоліків касаційної скарги.
23.        Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2024 року заяву позивачки про відвід визнано необґрунтованою та передано її для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК.
24.        Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у задоволенні заяви позивачки про відвід відмовлено.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року продовжено позивачці строк на усунення частини недоліків її касаційної скарги.
26.        Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2024 року відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження.
27.        Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 24 лютого 2025 року.
28.        Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду.
29.        Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року в задоволенні клопотання про долучення і дослідження доказів та передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.
VII. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
30.        Рішенням Одеської обласної ради від 18 серпня 2017 року № 465-VII затверджено список присяжних для місцевих загальних судів, розташованих на території Одеської області. 
31.        Відповідно до додатку № 5 до рішення обласної ради позивачка включена до списку присяжних засідателів Суворовського районного суду м. Одеси.
32.        На підставі цього рішення позивачці видали посвідчення присяжного серії НОМЕР_1 , дійсне до 18 серпня 2020 року, дію якого згодом було продовжено до 22 липня 2023 року.
33.        Згідно з довідками про виконання/невиконання присяжними обов`язків у суді позивачка була залучена до виконання обов`язків присяжного у Суворовському районному суді м. Одеси.
34.        Судами адміністративної юрисдикції розглядалися позови позивачки до ТУ ДСА України в Одеській області стосовно, зокрема, неподання звітів до фіскальних органів про суми нарахованого заробітку/винагороди і ЄСВ на застраховану особу (справи № 420/1059/20, № 420/10723/21).
35.        Під час розгляду цих справ ТУ ДСА України в Одеській області наголошувалося на відсутності трудових правовідносин з позивачкою.
VІII. Позиція Верховного Суду
36.        Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає наступне. 
37.        У цій справі позивачка заявила вимоги про:
-                  встановлення факту перебування у трудових відносинах з 18 серпня 2017 року;
-                  зобов`язання відповідача внести виправлення в дату початку трудових відносин: замість 01 жовтня 2017 року вказати дату 18 серпня 2017 року;
-                  зобов`язання відповідача надати їй копії трудового договору, завірені належним чином, а також Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області та ГУ ПФУ в Одеській області (див. пункт 7).
38.        Позивачка вказувала, що встановлення факту перебування у трудових відносинах з 18 серпня 2017 року та зобов`язання відповідача вчинити певні дії необхідне їй для здійснення перерахунку пенсії.
39.        Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, у задоволенні позову відмовив, виходячи з того, що присяжні не перебувають у трудових відносинах із судами або ТУ ДСА України в Одеській області 
і будь-які цивільно-правові договори для виконання обов`язків присяжного не укладаються(див. пункт 13).
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести виправлення 
в дату початку трудових відносин та надати копії трудового договору
40.        Верховний Суд підкреслює, що статтею 124 Конституції України 
(далі - КУ) передбачено, що народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних. А стаття 127 Основаного Закону закріплює положення про те, що у визначених законом випадках правосуддя здійснюється за участю присяжних.
41.        У частині першій статті 63 Закону від 2 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.
42.        Відповідно до частини першої статті 67 Закону від 2 червня 2016 року № 1402-VIII суд залучає присяжних до здійснення правосуддя у порядку черговості на строк не більше одного місяця на рік, крім випадків, коли продовження цього строку зумовлено необхідністю закінчити розгляд справи, розпочатий за їхньою участю.
43.        Стаття 68 Закону від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначає гарантії прав присяжних, відповідно до змісту якої присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Присяжним відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються за рахунок коштів бюджетної програми на здійснення правосуддя територіальними управліннями Державної судової адміністрації України за рахунок коштів Державного бюджету України.
За присяжними на час виконання ними обов`язків у суді за місцем основної роботи зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом. Час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу. Звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обов`язків у суді не допускається.
На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя. За обґрунтованим клопотанням присяжного заходи безпеки щодо нього можуть уживатися і після закінчення виконання цих обов`язків.
44.        Процедуру нарахування, виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному відповідно до статті 68 Закону від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначає Порядок виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затверджений Наказом Державної судової адміністрації України від 05 жовтня 2016 року № 198.
45.        Отже, присяжні забезпечує участь народу у здійсненні правосуддя і мають особливий статус, передбачений КУ.
46.        Верховний Суд звертає увагу на те, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК). 
47.        Відповідно до статті 125 КУ судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
48.        При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає питання: чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним 
у розумінні статті 124 КУ, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.
49.        Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського 
й адміністративного.
50.        Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
51.        Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
52.        Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК).
53.        Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суб`єктом владних повноважень 
є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
54.        Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба 
є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
55.        Згідно з частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення 
з публічної служби.
56.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
57.        При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
58.        У зв`язку з особливим статусом позивачки як присяжної (див. пункти 40-45), відповідний спір щодо реалізації нею свого права потрібно розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби.
59.        Із урахуванням викладеного спір позивачки в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача внести виправлення в дату початку трудових відносин та надання копії трудового договору з відповідачем є публічно-правовим, а отже, належить до юрисдикції адміністративного суду.
60.        Крім того, судами адміністративної юрисдикції розглядалися позови позивачки до ТУ ДСА України в Одеській області (див. пункт 34).
61.        За таких обставин оскаржені судові рішення в цій частині слід скасувати і закрити провадження у цій справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, що відповідає нормам статті 414 ЦПК.
Щодо позовних вимог про встановлення факту перебування у трудових відносинах з 18 серпня 2017 року
62.        Цей суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що припис «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у пункті 30 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20), у пункті 34 постанови від 25 травня 2021 року у справі № 200/14342/18 (провадження 
№ 14-45цс21)).
63.        «Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19)).
64.        Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК).
65.        Далі Верховний Суд повторює, що судами адміністративної юрисдикції розглядалися позови позивачки до ТУ ДСА України в Одеській області (див. пункт 34). Згідно із даними із Єдиного державного реєстру судових рішень Верховний Суд вказав, що правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що між позивачем та відповідачем відсутні трудові відносини (пункт 42 постанови Верховного Суду від 22 грудня 2022 року справа № 420/1059/20 (адміністративне провадження № К/9901/47075/21).
66.        Разом з тим, колегія суддів зауважує, що упостанові від 18 січня 
2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій (пункт 111).
67.        Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом, як правило, передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС.
68.        Отже, з огляду на особливий правовий статус присяжного (див. пункти 40-45) та висновки Верховного Суду щодо інших вимог (див. пункт 59), цей суд висновує, що вимоги, які заявила позивачка про встановлення факту перебування у трудових відносинах, не підлягають розгляду в судовому порядку, і вона має можливість оскарження рішення відповідного органу у встановленому законом порядку.
69.        З огляду на вказане суди помилково розглянули по суті вимоги позивачки про встановлення факту перебування у трудових відносинах, які не підлягають судовому розгляду.
ІХ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70.        Верховний Суд і цій справі висновує, що:
-                  вимоги про зобов`язання відповідача внести виправлення в дату початку трудових відносин та надання копії трудового договору 
з відповідачем є публічно-правовим спором, який належать до юрисдикції адміністративного суду;
-                  вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах не підлягають судовому розгляду.
71.        Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені з порушенням норм процесуального права.
72.        За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що оскаржені судові рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Тому касаційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, що відповідатиме статті 414 ЦПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 255, 400, 402, 409, 414, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.           Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 рокускасувати, 
а провадження у справі закрити.
3.           Роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд справи в частині позовних вимог про зобов`язання ТУ ДСА України в Одеській області внести виправлення в дату початку трудових відносин та надати копії трудового договору віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
4.           Протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення  ОСОБА_1 може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи в частині позовних вимог про зобов`язання ТУ ДСА України в Одеській області внести виправлення в дату початку трудових відносин та надати копії трудового договору за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко