ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №317/353/25                                Головуючий в 1 інст. Сакоян Д.І.
Провадження №33/807/560/25                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 травня 2025 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Куща Є.Є., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 4 березня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 1 січня 2025 року о 19 год. 00 хв., на 475 км автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя у Запорізькому районі Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT KENGOO, н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою спеціального технічного приладу ALCOTEST DRAGER на місці та в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений. Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини правопорушення викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 210530, складеному 1 січня 2025 року.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та як наслідок невідповідність висновків суду обставинам справи.
Наголошує про порушення судом його права на захист, оскільки судових повісток він не отримував. Суд першої інстанції надіслав йому виклик до суду на адресу його місця реєстрації, усвідомлюючи той факт, що він перебуває у лавах ЗСУ і об`єктивно не зможе отримати повістку до суду за адресою його проживання.
Звертає увагу на наявність медичного висновку № 25 від 1 січня 2025 року, наданого КНП «ОКЗПНД» ЗОР, яким зафіксовано факт того, що станом на 1 січня 2025 року о 21 год. 40 хв. у нього не виявлено ознак сп`яніння. Вказаний документ, отриманий ним в результаті професійного медичного огляду за власною ініціативою, в межах строків визначених ч. 4 ст. 266 КУпАП. Про намір пройти самостійно огляд в закладі охорони здоров`я він повідомляв співробітників поліції, що зафіксовано відеозаписом події. Отже вважає, що судом безпідставно не прийнято до уваги вищенаведений медичний висновок.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні.
Посилається на те, що протокол складений Продан. Р.П., тоді як рапорт, огляд і направлення складені ОСОБА_2 , які є взагалі сторонніми особами, що підтверджується відеозаписом події.
Звертає увагу, що відеозапис події не є безперервним. Крім того, для відеозапису події, поліцейськими в якості технічного засобу використовували також власні мобільні телефони, що є порушенням вимог ЗУ «Про національну поліцію». Разом із цим, поліцейськими не зафіксовано належним чином ні моменту зупинки автомобіля, ні того, хто ним керував, ні тих подій, які відбулися у перші 5-10 хвилин.
Стверджує, що копії доказів у виді відеозаписів на оптичних дисках підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС. А тому мають бути засвідчені електронним підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого – ознаки цифрового підпису автору. Отже відеозаписи, наявні в матеріалах справи є неналежними доказами через відсутність цифрового підпису як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення копії відеозаписів.
Просить постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 4 березня 2025 року скасувати, провадження в справі закрити.
У судовому засіданні апеляційного суду Барсуков О.М. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що в день складання протоколу перебував у якості «тверезого водія» щодо супроводу свого керівника, жодних алкогольних напоїв не вживав. Їм двом, співробітник поліції запропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння, однак він відмовився від такого огляду через відсутність свідків. Вважає, що співробітниками поліції були порушенні норми та вимоги закону.
Адвокат Кущ Є.Є. підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що ОСОБА_1 знаходився в тверезому стані, що засвідчує медичний висновок № 25 від 1 січня 2025 року, за результатами якого, ОСОБА_1 не знаходився в стані будь якого сп`яніння. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши учасників судового засідання та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до наступних висновків.
Так, перевіряючи законність постановленого судом рішення, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як вбачається із постанови судді районного суду,  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Однак, з таким висновком суду суддя апеляційного суду не може погодитися у зв`язку з наступним.
Так, звертаючись до змісту оскаржуваної постанови, слід констатувати відсутність жодного належного обґрунтування висновку районного суду про доведеність провини ОСОБА_1 , що вочевидь не надає можливості стверджувати про законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення.
Визнаючи провину ОСОБА_1 доведеною, суд не перевірив належним чином докази щодо дотримання працівниками поліції процедури огляду, передбаченої ст. 266 КУпАП.
Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан, зокрема алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Тобто, згідно наведеного порядку, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувається на місці зупинки водія і у разі його відмови від проходження такого огляду або у випадку незгоди з отриманими результатами цей огляд може бути проведений у закладі охорони здоров`я.
Перевіряючи доводи апелянта, суд звертається до наданих до протоколу доказів. 
Як видно з матеріалів справи, працівниками поліції інкриміновано ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, у складених документах відносно ОСОБА_1 а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд та рапорті працівника поліції зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу на місці та у медичному закладі.
Натомість, матеріали відеозапису події спростовують факт пропозиції водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Отже, в порушення ч. 3 ст. 266 КУпАП, п.7 роз. 1 Інструкції №1452/735,  п.п.6,8 Порядку № 1103, після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції не було запропоновано останньому пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.
Також, слід відмітити слушними доводи сторони захисту про те, що відеозапис в порушення вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженою наказом від 18.12.2018 р. № 1026 щодо безперервної відеозйомки, надано вибірково та фрагментами, з нечітким звуком і взагалі не відтворює усіх обставин спілкування працівників патрульної поліції із водієм. 
При цьому, наявний відеоматеріал не підтверджує заявленої працівником патрульної поліції у  ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння – порушення мови, почервоніння шкіри обличчя, притаманних алкогольному сп`янінню.
З`ясування цієї обставини також має вирішальне значення, оскільки саме наявність таких дійсних ознак надає можливість працівникам патрульної поліції запропонувати проходження медичного огляду та усуває сумніви у дотриманні певної процедури з боку працівників патрульної поліції та утримує від формального підходу до з`ясування всіх обставин.
При цьому, незгода водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів лише на місці зупинки не утворює складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки наслідок такої незгоди лише зобов`язує поліцейського до дій, передбачених у ч.3 ст. 266 КУпАП, які у даному випадку не були вчинені працівниками поліції.
Згідно зі ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Твердження апелянта, що протокол не є доказом також слід визнати слушними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, попре положення статті 251 КУпАП, не може бути визнаний належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні практики Європейського Суду з прав людини, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
Отже, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості є лише відображенням позиції працівників поліції і за своєю суттю фактично є обвинуваченням, яке має бути доведеним.
Отже, зважаючи на вказані порушення, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння вважається недійсним, а відтак зібрані по справі докази не можна визнати належними та допустимими й такими, які «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а постанову районного суду скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 4 березня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Постановити нову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 317/353/25