ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 333/4539/22
провадження № 51-2482км24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                          ОСОБА_1 , 
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
 
у режимі відеоконференції
захисників                                                              ОСОБА_6 ,
                                                                                   ОСОБА_7 ,
                                                                                   ОСОБА_8 ,
законного представника 
особи щодо якої застосовано 
примусові заходи медичного характеру       ОСОБА_9 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_10  на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року щодо 
 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 10 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.  
 
Відповідно до вироку, 20 січня 2022 року приблизно о 18:00 ОСОБА_10 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи з ОСОБА_11 , - особою, стосовно якої ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим режимом, діючи умисно, з корисливих мотивів, подзвонив у дзвінок квартири АДРЕСА_2 , а коли її власник ОСОБА_12 відчинив двері, завдав йому удару у грудну клітку, від чого потерпілий впав на підлогу в коридорі квартири та фактично втратив здатність до опору. У цей час ОСОБА_11 і ОСОБА_10 проникли до квартири, де останній затягнув ОСОБА_12 в кімнату і продовжив наносити йому численні удари по голові та різних частинах тіла.
 
Також нападники погрожували застосувати до потерпілого насильство небезпечне для життя та здоров`я, а саме скинути його із четвертого поверха, при цьому вимагали назвати місце схованки грошей.
 
Потім ОСОБА_10 і ОСОБА_11 викрали з морозильної камери холодильника грошові кошти у сумі 3000 дол., еквівалентній 84 960 грн станом на 20 січня 2022 року відповідно до офіційного курсу НБУ, таким чином заволоділи ними. Також, під час обшуку квартири потерпілого вони заволоділи: грошовими коштами в сумі 200 дол., еквівалентній 5664 грн станом на 20 січня 2022 року за офіційним курсом НБУ, і 2000 грн; трьома банківськими картками, а саме: двома банку «А-Банк» та однією банку «ПриватБанк», що лежали в чоловічій сумці ОСОБА_12 .
 
Далі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , продовжуючи заподіювати потерпілому тілесні ушкодження отримали вiд нього код доступу до додатка електронного кабінету користувача банка «А-Банк». Пiсля цього, скориставшись тим що потерпілий періодично втрачав свідомість, ОСОБА_10 увійшов до системи банкінгу банку «А-Банк» мобільного додатку і здiйснив транзакції з карти потерпілого за № 4323357027490677 на суму 19 230 грн.
 
Крім того, спільники заволоділи одягом і взуттям потерпілого, а саме двома куртками й черевиками, які не мають матеріального значення для нього, і покинули приміщення з викраденим майном, спричинивши ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 116 854 грн. Тілесні ушкодження, завдані цими особами потерпілому кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
 
Вимоги й доводи, викладені в касаційній скарзі та запереченнях на неї
 
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у місцевому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. До того ж указує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 
Стверджує, що потерпілий неодноразово змінював свої показання, а суд, приймаючи рішення, не мотивував, чому взяв до уваги одні показання та відкинув інші.
 
Також посилається на те, що місцевий суд не відобразив у вироку достовірних показань свідків, які вказували на неможливість перебування його на місці скоєння злочину, не дав їм належної оцінки та не зіставив з іншими доказами у кримінальному провадженні. Так, зокрема, свідок ОСОБА_13 вказував на відсутність засудженого під час нападу, свідок  ОСОБА_14 повідомив, що в ході перевірки  ОСОБА_10 близько 23:00 він перебував за місцем проживання, а свідок  ОСОБА_15 підтверджував його алібі.
 
Водночас зауважує, що  ОСОБА_11 є психічно хворою особою, яка відмовилася від показань, тому не повідомив фактичних даних про злочин.
 
Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_10 до скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
 
Акцентує, що протокол огляду місця події, висновки експертиз та речові докази не доводять його причетності до вказаного правопорушення, а навпаки її заперечують.
 
Наголошує на тому, що місцевий суд був упередженим під час дослідження доказів, а також посилався у вироку на показання, яких не давали потерпілий та свідки у справі. 
 
Крім того, зазначає, що апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
 
У касаційній скарзі містяться й інші доводи, які стосуються незгоди з фактичними обставинами кримінального провадження, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.
 
Прокурор подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить судові рішення щодо засудженого залишити без зміни, а касаційну скаргу, яку вважає безпідставною ? без задоволення. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисники ОСОБА_10 підтримали подану касаційну скаргу.
 
Законний представник особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру та його захисник покладались на розсуд суду.
 
Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, законного представника особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судами попередніх інстанцій, оскільки виступає судом права, а не факту.
 
Основна частина доводів засудженого зводиться дооспорювання встановлених судами фактичних обставин, втім, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недостовірність доказів, він не враховує, що на підставі статей 433, 438 КПК ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а тому доводи щодо цього не перевіряються. 
 
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
За змістом ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Зазначені засудженим у скарзі доводи були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій, які надали їм оцінку в сукупності з дослідженими доказами.
 
У вироку суду на виконання положень ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_10 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, достовірність яких не викликає сумнівів. У мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. З позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд, який вважав безпідставними доводи сторони захисту про незаконність та необґрунтованість оскарженого вироку з мотивів невідповідності висновків суду щодо доведеності вини засудженого фактичним обставинам кримінального провадження.
 
За основу прийнятих рішень суди взяли показання потерпілого, зазначивши, що його показання, які він надав у тому числі і під час судового розгляду, є послідовними, повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 й даними, отриманими в результаті надання тимчасового доступу до інформації з акціонерних товариств «Акцент-Банк», «Універсал Банк» і «Таскомбанк», відповідно до якої в час скоєння розбійного нападу на потерпілого з його викраденої картки були здійснені грошові перекази на картки ОСОБА_10 та ОСОБА_17 . У зв`язку із цим суд відхилив доводи сторони захисту щодо сумнівів у достовірності показань потерпілого.
 
Спростовуючи доводи сторони захисту, суди зазначили, що в цьому випадку наявність поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та наркотиків не є підставою для висновку про неправдивість його показань.
 
Колегія суддів не вбачає суперечностей між фактичними обставинами, повідомленими потерпілим під час судового розгляду, і викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення, а також вироку щодо дій засудженого. 
 
Висновки в цій частині відповідають вимогам статей 94, 370 КПК, є обґрунтованими та вмотивованими.
 
Крім того, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а доводи сторони захисту про його непричетність до злочину ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції, про що викладено детальні мотиви у вироку.
 
Також об`єктивно й умотивовано спростовано доводи засудженого про його перебування за місцем проживання в той час, коли було вчинено злочин стосовно ОСОБА_12 . 
 
Суди обґрунтовано (детально зазначивши мотиви в рішеннях) дійшли висновку, що присутність ОСОБА_10 вдома 20 січня 2022 року о 23:00 під час його перевірки працівником поліції (протягом декількох хвилин) не свідчить про його неможливість брати участь у розбійному нападі на ОСОБА_12 , який проживав на відстані 10 хвилин ходіння пішки від нього.
 
Посилання засудженого на відсутність речових доказів, де зафіксовано сліди вчинення саме ним кримінального правопорушення, не підтверджують незаконність прийнятих рішень, оскільки суди взяли до уваги сукупність інших доказів, зокрема показання потерпілого, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 січня 2022 року, факт перерахування коштів на картки ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , а також інші докази, зазначені й детально проаналізовані в судових рішеннях.
 
Доводи касатора про упередженість суду, а також посилання суду на показання, які не надавались учасниками розгляду, не містять будь-яких конкретних вказівок, стосовно змісту цих показань, хто їх надавав та як вони вплинули на законність прийнятого рішення. Крім того, є неконкретними доводи щодо нерозглянутого клопотання засудженого, оскільки не вказано, що це за клопотання, у чому його суть і як воно могло вплинути на прийняте рішення.
 
Також суди дали оцінку показанням ОСОБА_11 та вказали, що не взяли їх до уваги, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 06 червня 2022 року № 197 ОСОБА_11 в період часу, коли було вчинене інкриміноване йому діяння, виявляв і на час розгляду провадження виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної. Останнє позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в указаний період часу. За своїм психічним станом іспитований на час розгляду кримінального провадження не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними і потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим режимом.
 
Оцінюючи доводи засудженого щодо показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , суди в межах своїх повноважень визнали їх недостовірними, зазначивши, що свідок ОСОБА_18 є колишньою дружиною засудженого, вони мають спільну дитину, свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_13 перебувають у дружніх стосунках із ОСОБА_10 та є зацікавленими особами, про їх допит сторона захисту заявила вже після смерті потерпілого (07 травня 2023 року), тобто коли було неможливо провести одночасний допит із ОСОБА_12 , а отже, повною мірою дали оцінку показанням цих свідків.
 
Також суди зазначили, що під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 плутався в датах, коли він нібито зустрічався з потерпілим, і лише за допомогою питань з боку сторони захисту надав зазначені вище показання, а свідок ОСОБА_15 , даючи показання, чітко вказав день, коли гостював у ОСОБА_10 , та осіб, які того дня приходили за місцем проживання засудженого, водночас на запитання суду про деталізацію подій та обставин, зокрема щодо опису кімнати, в якій засуджений і свідок вживали спиртні напої не зміг чітко відповісти.
 
Крім того, зміст показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_18 суперечить показанням потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до яких у нього була чітка, послідовна та незмінна позиція, що злочин стосовно нього скоїли саме ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
 
Місцевий суд проаналізував дані, отримані під час тимчасового доступу до інформації мобільних терміналів, та дійшов висновку про неправдивість показань засудженого щодо одночасного використання двох терміналів зв`язку, оскільки вони в певний період часу перебували у різних місцях. 
 
Крім того, зазначив, що згідно з даними бази «АРМОР» мобільним терміналом з номером НОМЕР_1 користувалася матір засудженого, а іншим ( НОМЕР_2 ) - особа яка з 18:31 20 січня 2022 року не перебувала на території Комунарського району м. Запоріжжя, що суперечить показанням свідка ОСОБА_14 , який о 23:10 цього ж дня перевіряв ОСОБА_10 за місцем його проживання.
 
Також касаційна скарга містить інші аргументи, які не потребують 
детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставами для безумовного скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.
 
Інші доводи сторони захисту стосовно переоцінки фактичних обставин кримінального провадження, повноти судових розглядів та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Таким чином, підстав для задоволення скарги та зміни вироку апеляційного суду не встановлено.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 

ухвалив:
 
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року щодо  ОСОБА_10 залишити без зміни, а його касаційну скаргу ? без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                       ОСОБА_3