Справа № 464/7443/24                                Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю 
Провадження № 22-ц/811/899/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання - Гаврилюк Я. Ю.,
з участю - позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Паращака В. В, відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 03 березня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що 16 лютого 2013 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, який було розірвано заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 Сихівським районним судом м. Львова 28 серпня 2017 року ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на їх спільну дитину в розмірі 1 000 грн 00 коп. щомісячно. Однак, відповідач жодного разу не сплачував аліменти, життям дитини не цікавився, син його не пам`ятає. Також, Сихівським районним судом м. Львова 31 березня 2020 року винесено постанову про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній не сплачував аліменти на дитину, розмір заборгованості по аліментах станом на 11 лютого 2020 року становив 32 395 грн 00 коп. Зазначала, що відповідач вів аморальний спосіб життя ще перебуваючи у шлюбі, очевидно веде такий спосіб життя і на даний час, про що свідчать відомості із Єдиного реєстру боржників та відомості із Єдиного державного реєстру судових рішень. Вважає, що такий спосіб життя може довести його до того, що він потребуватиме колись утримання і це буде несправедливо, якщо син змушений буде це робити, хоча батькові не цікаво як живе його дитина. Вказувала, що лише вона займається вихованням дитини, про що свідчить характеристика сина з навчального закладу та декларація про вибір лікаря. Станом на 23 жовтня 2024 року заборгованість відповідача по аліментах становить 107 430 грн 00 коп., що підтверджується розрахунком державного виконавця Сихівського ВДВС у м. Львові. Таким чином вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відносно їхнього спільного сина.
Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, відмовлено.
Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в березні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову не врахував, що факт присутності відповідача на засіданні комісії у справах дітей не є достатнім доказом, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Доказів на підтвердження того, що позивачкою чиняться перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином, ним не подано. Оскаржене рішення не містить мотивів щодо відхилення думки сина сторін, який був заслуханий судом та висловився щодо позбавлення його батька батьківських прав. Тобто, ухвалюючи рішення, суд не керувався інтересами дитини. Вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що наявна заборгованість відповідача по аліментах не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Не враховано судом також висновок органу опіки та піклування, в якому йдеться про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Допущено судом і порушення норм процесуального права, а саме суд не оголосив та не провів судові дебати.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що за встановленими обставинами даної справи, ставлення відповідача до дитини не можна вважати зразковим чи належним. Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків, або, що батько притягався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про його ухилення від виховання сина ОСОБА_3 , що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Окрім того, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий носить рекомендаційний характер, не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, відтак дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Судом встановлено, що учасники справи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 із 16.02.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 30.08.2013 Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №357).
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.09.2016 у справі №464/5463/16-ц шлюб між сторонами розірвано.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.08.2017 у справі №464/3594/17, ухвалено стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 26.05.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Сихівського ВДВС у м.Львові від 23.10.2024 у ВП НОМЕР_3, ОСОБА_2 не сплачував аліменти на сина, внаслідок чого у нього станом на 23.10.2024 наявна заборгованість в загальному розмірі 107 430, 00 грн.
Окрім цього, відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183-1 КУпАП, у зв`язку з несплатою аліментів, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої, відповідно до розрахунку станом на 11.02.2020 становить 32 395, 00 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Згідно із характеристикою учня 6-А класу ліцею № 93 Львівської міської ради, підписаною класним керівником ОСОБА_5 та директором ліцею ОСОБА_6 , мати дитини - ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Батько дитини ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.
Також, в якості доказу на обґрунтування позовних вимог, позивачкою долучено декларацію № 0001-ТЗХХ-4010 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.
З висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2024 № 26001-вих-184564 вбачається, що зазначений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Такий висновок органом опіки та піклування було надано, враховуючи надані документи, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.12.2024 № 26, а також усні пояснення батьків та дитини, з яких встановлено, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток сина, не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням, матеріально не забезпечує, не виявляє до нього жодного інтересу, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками, яка батька.
До зазначеного висновку долучені такі документи, як: акт обстеження умов проживання від 16.12.2024, згідно з яким для дитини ОСОБА_3 створені всі необхідні умови для навчання, відпочинку та розвитку, останній проживає разом з матір`ю, вітчимом та сестрою; акт та висновок оцінки потреб сім`ї від 26.12.2024; лист начальника ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, згідно з яким ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а саме за частиною другою статті 178 КУпАП, частиною другою статті 130 КУпАП, частиною першою статті 175-1 КУпАП, частиною першою статті 126 КУпАП та за частиною першою статті 122 КУпАП. Окрім цього, колишньою дружиною здійснено телефонні повідомлення по факту вчинення протиправних дій ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані в ІКС ІПНП ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області № 19647 від 31.07.2017.
Позивачка, в обґрунтування своїх вимог про позбавлення батьківських прав відповідача покликається на ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дитини.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 вдруге одружилася, син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з нею, теперішнім її чоловіком та сестрою, народженою у другому шлюбі матері. Давид називає вітчима батьком, а молодша сестричка не знає про те, що у них різні батьки. 
Службою у справах дітей проводились обстеження умов проживання та оцінки потреб сім`ї/особи, за результатами яких складено акти. Аналіз змісту Акту обстеження від 16 грудня 2024 року та Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 16 грудня 2024 року, які містяться в матеріалах справи, свідчить про те, що син сторін - ОСОБА_3 не пам`ятає свого батька, не може нічого про нього розказати, бачив його лише на фотографіях, татом називає теперішнього чоловіка матері, з яким в нього дуже добрі відносини. Оскільки батько не телефонував йому, не приїжджав, зі слів ОСОБА_7 , він вже й не прагне спілкування з ним, зустрічей та будь - якої взаємодії.
Як органом опіки та піклування, так і судом першої інстанції було заслухано думку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позбавлення його батька батьківських прав. Дитина розповіла, що не пам`ятає свого батька - відповідача у справі, не має з ним спільних поглядів, не пригадує щоб вони колись спілкувались, бачились, чи батько взагалі проявляв до нього інтерес. Вважає кровного батька чужим для себе, натомість теперішнього чоловіка своєї матері - ОСОБА_8 вважає рідним батьком.
Як правило, у якнайкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із сім`єю, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. Проте, як встановлено у даній справі, сім`я сторін у 2016 році розпалась, з трьохрічного віку ОСОБА_9 проживає з матір`ю, а у зв`язку із повторним одруженням матері, вже п`ять років як живе в іншій сім`ї, у якій народилась його сестра. Хороші сімейні стосунки як батька і сина у ОСОБА_7 склались із вітчимом, якого він став називати батьком. У цей проміжок часу (протягом 9 років) батько дитини ОСОБА_10 добровільно самоусунувся від спілкування з сином, не цікавився його життям, здоров`ям, навчанням, інтересами, вихованням та утриманням, що призвело до втрати психоемоційного контакту між кровними батьком та сином. Також відповідач протягом 8 років жодного разу не сплатив аліментів на сина, у зв`язку з чим станом на жовтень 2024 року утворилась заборгованість із сплати аліментів у розмірі 107 430, 00 грн. Не сплачує такі і по даний час. Про будь-які причини, які спонукали його до нехтування батьківськими обов`язками та такої поведінки відповідач не пояснив. Тому підстави дійти висновку про відсутність вини у його добровільній бездіяльності, відсутні. Таким чином, на думку колегії суддів, відповідач ОСОБА_2 виявився явно непридатним як батько. А оскільки відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за різні правопорушення, на даний час обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його слід вважати і особливо непридатним для життя та розвитку дитини. 
На даний час син його забув та поновлювати стосунки з батьком не бажає.
Оскільки з моменту проживання ОСОБА_7 без батька пройшов значний період часу - 9 років, колегія суддів доходить висновку про те, що інтереси дитини в цьому випадку превалюють над інтересом батька, який на засіданні органу опіки та піклування та в суді апеляційної інстанції хоч і пояснював, що бажає спілкуватись із своєю дитиною, про те за весь цей час (вже навіть за час існування судового спору) будь-яких дієвих кроків до поновлення стосунків з рідною дитиною не здійснив, доказів про таке, чи на спростування пояснень позивачки і дитини не подав. Тому, за встановлених судом обставин справи, колегія суддів вважає, що зберегти особисті стосунки між відповідачем та сином неможливо, як і не доречно, відновлювати сімейні стосунки між ними. Адже у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, тобто у сім`ї з матір`ю, сестрою та вітчимом, де він і проживає. 
Національним законом визначено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
У справі, що переглядається, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.
Висновок органу опіки та піклування колегія суддів вважає достатньо вмотивованим, оскільки такий ґрунтується на всебічно з`ясованих органом опіки та піклування обставинах життя та побуту як позивача і дитини, так і відповідача, наданий з врахуванням думки всіх учасників спірних відносин, в тому числі і дитини, право якої бути вислуханою гарантується статтею 171 СК України, та яка в силу віку і розвитку вже здатна сформувати саме своє ставлення щодо спору. У цьому зв`язку, колегія суддів визнає неприйнятими мотиви суду першої інстанції в частині необґрунтованості висновку органу опіки та піклування.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав основним для суду мають бути якнайкращі інтереси дитини, а також те, що між інтересами дитини та інтересами батька повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто вжиття крайнього заходу, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька.
Колегія суддів також враховує, що в судових дебатах в суді апеляційної інстанції відповідач зазначив, що йому байдуже, як вирішить цей спір суд, лиш би позивачка дозволяла бачитися з онуком (сином сторін) дідові та бабі. 
Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, зроблені з порушенням норм процесуального права, а саме надано невірну оцінку доказам по справі.
Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням доводів апеляційної скарги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, яка стосується інтересів дитини, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, а також найкращих інтересів дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскарженого судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим, та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду, із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 211 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 816 грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 816 грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Головуючий                                                         С.М. Копняк
Судді:                                                                        С.М. Бойко
А.В. Ніткевич