ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2025 р.           Справа№ 920/581/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яценко О.В.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Хрипуна О.О. 

за участю секретаря судового засідання:           Антонюк А.С.  

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 17.06.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу           Селянського (фермерського) господарства «Діброва»
на ухвалу          Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 (повний текст складено і підписано 01.05.2025)
про                     відмову у забезпеченні позову
у справі          № 920/581/25 (суддя В.Л. Котельницька)
за позовом          Селянського (фермерського) господарства «Діброва» 
до                      1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» 
                     2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про                     визнання недійсним зобов`язання та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

28.04.2025 Селянське (фермерське) господарство «Діброва» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», у якому просило:
1) визнати недійсним зобов`язання СФГ «Діброва» перед ТОВ «ГП «Промсервіс» щодо сплати 218  693,05 грн. за постачання природного газу у жовтні 2021 року відповідно до договору постачання природного газу №423.902 від 20.04.2018;
2) зобов`язати ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» змінити на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформацію про обсяги протранспортованого природного газу СФГ «Діброва» на обсяги 5246,24 м3  у жовтні 2021 року;
3) зобов`язати ТОВ «ГП «Промсервіс»» здійснити коригування податкових накладних відповідно до фактичного обсягу спожитого газу.
30.04.2025 (до відкриття провадження у справі - примітка суду) позивачем до Господарського суду Сумської області подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу припиняти газопостачання за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду та зобов`язати відповідача утриматися від будь-яких дій, спрямованих на припинення або обмеження постачання природного газу позивачу.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі № 920/581/25 відмовлено у задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «Діброва» про забезпечення позову у справі № 920/581/25.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що:
- заява про забезпечення позову не містить належних, достовірних та допустимих доказів пов`язаності з предметом позову щодо вимог про: визнання недійсним зобов`язання СФГ «Діброва» перед ТОВ «ГП «Промсервіс» щодо сплати 218  693,05 грн. за постачання природного газу у жовтні 2021 року відповідно до договору постачання природного газу №423.902 від 20.04.2018; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» змінити на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформацію про обсяги протранспортованого природного газу СФГ «Діброва» на обсяги 5  246,24 м3 у жовтні 2021 року; зобов`язання ТОВ «ГП «Промсервіс» здійснити коригування податкових накладних відповідно до фактичного обсягу спожитого газу. Заява містить лише припущення, що невжиття таких заходів забезпечення позову за заявою позивача може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, без надання належних доказів, яким саме чином заборона відповідачу припиняти газопостачання за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду та зобов`язання відповідача утриматися від будь-яких дій, спрямованих на припинення або обмеження постачання природного газу позивачу, може унеможливити поновлення права позивача щодо визнання недійсним господарського зобов`язання;
- заявником не було подано належних та допустимих доказів, які б могли свідчити, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою Селянське (фермерське) господарство «Діброва» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: 
-  скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25; 
- прийняти нове рішення, яким заяву Селянського (фермерського) господарства «Діброва» про забезпечення позову задовольнити; 
- забезпечити позов Селянського (фермерського) господарства «Діброва»  шляхом: 
1)  заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25; 
2) заборони Сумській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- висновок суду першої інстанції  про відсутність зв`язку між заходом забезпечення та предметом позову є помилковим та суперечить меті забезпечення позову. Так, предметом позову є оскарження нарахованого ТОВ «ГП «Промсервіс» завищеного обсягу природного газу за жовтень 2021 року, а несплата цього необґрунтованого боргу є безпосередньою підставою для наміру припинити газопостачання, що підтверджується двома окремими повідомленнями;
- у подібних справах, де існує спір щодо заборгованості за енергоносії та загроза припинення їх постачання, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності забезпечення позову для запобігання зупинки діяльності підприємств, особливо тих, що мають важливе значення для економіки;
- суд першої інстанції  формально констатував відсутність належних доказів реальної загрози, всупереч наданим позивачем повідомленню ТОВ «ГП «Промсервіс» (додаток № 2 до цієї апеляційної скарги) та особливо повідомленню про припинення газопостачання від Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 24.04.2025 (додаток № 3 до цієї апеляційної скарги), де чітко вказано дату припинення - 06.05.2025;
- апелянт є сільськогосподарським товаровиробником, для ефективного здійснення господарської діяльності якого природний газ має ключове значення. Зокрема, природний газ використовується для функціонування виробничого обладнання, призначеного для сушіння сільськогосподарської продукції. Цей процес є критично важливим для забезпечення належного зберігання врожаю та запобігання його псуванню. Крім того, природний газ забезпечує функціонування обладнання, необхідного для підтримання оптимальних умов зберігання посівного матеріалу. Недотримання цих умов через відсутність газопостачання може призвести до втрати якості та  придатності посівного фонду, що матиме катастрофічні наслідки для майбутніх врожаїв та всієї виробничої діяльності господарства;
- отже припинення постачання природного газу неминуче призведе до зупинки ключових виробничих процесів СФГ «Діброва», завдасть значної шкоди збереженню врожаю та посівного матеріалу, та фактично паралізує господарську діяльність підприємства;
- припинення постачання природного газу матиме прямий та суттєвий негативний вплив на фінансове становище СФГ «Діброва». Зокрема, для забезпечення процесу сушіння сільськогосподарської продукції, який є критично важливим для збереження врожаю, господарство буде вимушене звертатися до послуг сторонніх організацій, що надають відповідні платні послуги. Залучення третіх осіб для сушіння сільськогосподарської продукції призведе до значних додаткових фінансових витрат, які не були заплановані та суттєво збільшать собівартість виробництва. Крім того, відсутність власного контролю над процесом сушіння може вплинути на якість продукції та своєчасність її обробки. Особливо негативно ці фінансові втрати позначаться на можливості забезпечення господарства якісним посівним матеріалом у період весняно-польових робіт. Відволікання значних коштів на оплату послуг сторонніх організацій може призвести до нестачі фінансування для придбання необхідного обсягу та якості посівного матеріалу, що поставить під загрозу майбутній врожай та подальшу господарську діяльність СФГ «Діброва»;
-  припинення газопостачання не лише зупинить ключові виробничі процеси, але й неминуче спричинить значні фінансові втрати, які негативно вплинуть на поточну діяльність господарства та його здатність до ефективної підготовки до наступного сільськогосподарського сезону;
- весняно-польові роботи є визначальним етапом у річному циклі сільськогосподарського виробництва СФГ «Діброва». Саме в цей період здійснюється підготовка ґрунту, сівба основних сільськогосподарських культур, що закладає основу для майбутнього врожаю та фінансової стабільності господарства на весь рік. Припинення газопостачання у цей критично важливий період створює пряму загрозу для можливості повноцінного та своєчасного обробітку земель, що перебувають у користуванні СФГ «Діброва»;
-  забезпечення безперебійного газопостачання саме у період весняно-польових робіт є ключовою умовою для збереження посівного фонду, своєчасного проведення сільськогосподарських робіт та забезпечення продовольчої безпеки як самого господарства, так і регіону в цілому. Припинення газопостачання в цей період матиме довгострокові негативні наслідки для виробничої діяльності СФГ «Діброва»;
-  визнання Селянського (фермерського) господарства «Діброва» критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період є беззаперечним свідченням його особливої соціальної значущості для регіону та держави в цілому. Це підтверджує, що діяльність господарства має стратегічне значення для забезпечення продовольчої безпеки, підтримки економічної стабільності та задоволення нагальних потреб населення, особливо в умовах особливого періоду. У зв`язку з цим, припинення газопостачання ставить під пряму загрозу виконання СФГ «Діброва» цих критично важливих функцій. Неможливість здійснення виробничих процесів, зберігання врожаю та підготовки до наступного сезону матиме негативні наслідки не лише для самого підприємства, але й для забезпечення продовольством місцевого населення, стабільності цін на сільськогосподарську продукцію та загальної економічної ситуації в регіоні;
- розгляд господарських спорів, включаючи дану справу, може тривати значний період часу в різних судових інстанціях. Протягом цього часу СФГ «Діброва», будучи позбавленим газопостачання, не зможе здійснювати свою виробничу діяльність;
- відновлення газопостачання після його припинення потребує виконання низки технологічних процедур та адміністративних узгоджень з постачальником та оператором газорозподільних мереж. Ці процедури можуть зайняти значний час, навіть за наявності позитивного рішення суду;
- тривала відсутність газопостачання призведе до незворотних порушень виробничого циклу СФГ «Діброва», особливо в період весняно-польових робіт, що матиме негативний вплив на майбутній врожай та виконання господарством своїх функцій;
- тривала зупинка діяльності може призвести до втрати існуючих господарських зв`язків та клієнтів, відновлення яких потребуватиме додаткових зусиль та часу;
- враховуючи статус СФГ «Діброва» як критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, тривала відсутність газопостачання матиме негативні наслідки не лише для підприємства, але й для регіону в цілому, що суперечить суспільному інтересу.
До апеляційної скарги апелянтом додані копії повідомлення ТОВ «ГП «Промсервіс»  про припинення (обмеження) газопостачання № 1 від 24.04.2025, повідомлення Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про припинення (обмеження) газопостачання  від 24.04.2025, листа Департамента агропромислового розвитку Сумської обласної державної адміністрації № 01-18/213 від 27.01.2025.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 справа № 920/581/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Коробенко Г.П.
З урахуванням того, що апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 у справі № 920/581/25 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/581/25; відкладено вирішення питання щодо відкриття чи відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства «Діброва» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25.
09.05.2025 до суду від апелянта надійшло клопотання про заміну одного заходу забезпечення іншим, в якому він просить:
- скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25;
- вжити заходи забезпечення позову Селянського (фермерського) господарства «Діброва» шляхом:
1) зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» негайно вжити всіх необхідних заходів для відновлення постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25;
2) зобов`язання Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» негайно здійснити всі необхідні дії для відновлення розподілу природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25.
12.05.2025 матеріали справи № 920/581/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Діброва» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 920/581/25 призначено до розгляду на 17.06.2025 о 13 год. 45 хв.
20.05.2025 до суду від апелянта надійшло клопотання  про прискорення розгляду справи, в якому заявник, з посиланням на те, що затримка розгляду апеляційної скарги до 17.06.2025  значно погіршить становище позивача, оскільки тривале припинення газопостачання унеможливить відновлення нормальної господарської діяльності, призведе до непоправних економічних і соціальних наслідків та ускладнить виконання майбутнього рішення суду, просить призначити розгляд апеляційної скарги СФГ «Діброва» на найближчу можливу дату, з  урахуванням нагальної необхідності відновлення газопостачання.
30.05.2025 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач  2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
-  у заяві позивача про забезпечення позову містяться лише припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду без надання жодних належних та допустимих доказів;
- підстави для прийняття поданих позивачем в суді апеляційної інстанції додаткових доказів відсутні;
- позивач, який подає апеляцію, не може в апеляційному порядку змінювати вимоги про забезпечення позову.
02.06.2025 до суду від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій апелянт підтримав раніше викладену правову позицію.
13.06.2025 до суду від позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій заявник просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника заявника, прийняти рішення по суті апеляційної скарги на підставі наявних у справі матеріалів, з урахуванням клопотання про зміну способу забезпечення позову та клопотання про прискорення розгляду справи.
16.06.2025 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що, враховуючи судову практику та обставини справи, суд першої інстанції належним чином здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням справедливості, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та виніс законну ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі №920/581/25.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 просить поновити йому процесуальний строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
16.06.2025 до суду від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій апелянт підтримав раніше викладену правову позицію, а також просив відмовити відповідачу 1 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.
17.06.2025 до суду від відповідача 1 надійшло клопотання, в якому заявник просить судове засідання призначене на 17.06.2025 провести без участі представника заявника.

Щодо наданих апелянтом додаткових доказів, колегія суддів зазначає таке.
При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «ГП «Промсервіс»  про припинення (обмеження) газопостачання № 1 від 24.04.2025, а відтак такий доказ не є додатковим у розумінні положень чинного законодавства.
Щодо решти доказів, а саме повідомлення Сумської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» про припинення (обмеження) газопостачання  від 24.04.2025 та листа Департамента агропромислового розвитку Сумської обласної державної адміністрації № 01-18/213 від 27.01.2025, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України  частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.
Статтею 13 ГПК України  встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.
У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, пункт 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).
Колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, розглядати справу по суті з врахуванням всіх наданих в суді апеляційної інстанції доказів.

Щодо клопотання апелянта про прискорення розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.
Чинним процесуальним законодавством не передбачена можливість змінювати дату призначеного судового засідання з огляду на клопотання учасників судового процесу, а відтак у задоволенні такого клопотання колегією суддів відмовляється.
При цьому слід врахувати і те, що у період з 23.05.2025 по 06.06.2025 та з 09.06.2025 по 13.06.2025 суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці.

Щодо клопотання відповідача 1 про поновлення йому строків на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 114 ГПК України встановлено, що:
- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.
- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Діброва» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Порядок вручення судових рішень встановлений ст. 242 ГПК України, згідно з якою в редакції на дату винесення цієї ухвали, днем вручення судового рішення, зокрема, є день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача 1 15.05.2025 о 17:19.
За таких обставин, днем вручення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 є 16.05.2025, а відзив, з урахуванням вихідних днів, мав бути поданий у строк до 31.06.2025 включно.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 як на підставу для поновлення строку на подання відзиву посилається на те, що договір з адвокатом на представництво інтересів в суді апеляційної інстанції ним будо укладено 22.05.2025, а доступ до електронної справи № 920/581/25 в підсистемі «Електронний суд»  адвокату наданий з 26.05.2025.
Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 119 ГПК України).
Стаття 7 ГПК України визначає принцип рівності всіх перед законом і судом
Стаття 13 ГПК України  встановлює, що:
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;
- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;
- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Отже, за положеннями ГПК України кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ГПК України.
Враховуючи наведені відповідачем 1 у обґрунтування поданого клопотання доводи,  а також те, що апеляційний перегляд справи № 920/581/25 відбувається під час воєнного стану, колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, поновити відповідачу 1 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на 17.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Позивач та відповідач 1  представників в судове засідання не направили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідача 1 за наявними матеріалами апеляційного провадження.
У судовому засіданні представник відповідача 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, заслухавши пояснення представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку  про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

28.04.2025 Селянське (фермерське) господарства «Діброва» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», у якому просило:
1) визнати недійсним зобов`язання СФГ «Діброва» перед ТОВ «ГП «Промсервіс» щодо сплати 218  693,05 грн. за постачання природного газу у жовтні 2021 року відповідно до договору постачання природного газу №423.902 від 20.04.2018;
2) зобов`язати ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» змінити на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформацію про обсяги протранспортованого природного газу СФГ «Діброва» на обсяги 5246,24 м3  у жовтні 2021 року;
3)зобов`язати ТОВ «ГП «Промсервіс»» здійснити коригування податкових накладних відповідно до фактичного обсягу спожитого газу.
30.04.2025 (до відкриття провадження у справі - примітка суду) позивачем до Господарського суду Сумської області подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу припиняти газопостачання за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду та зобов`язати відповідача утриматися від будь-яких дій, спрямованих на припинення або обмеження постачання природного газу позивачу.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі № 920/581/25 відмовлено у задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «Діброва» про забезпечення позову у справі № 920/581/25, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, у спірному випадку саме на заявника покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести, що  невжиття заходів забезпечення позову  може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач послався на те, що:
- ним було отримано повідомлення про намір припинити газопостачання;
- припинення газопостачання в період весняно-польових робіт може спричинити зупинку господарської діяльності, значні фінансові втрати та погіршення матеріального становище позивача;
- у разі припинення газопостачання судове рішення може стати формальним і не забезпечити відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача.

Колегія суддів зазначає про те, що у апеляційній скарзі апелянт фактично доповнив підстави, яким він ґрунтує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, а до апеляційної скарги долучив докази на підтвердження викладених ним у скарзі обставин.
Згідно з приписами ч. 5  ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що, виходячи з положень ГПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати як додаткові доводи щодо необхідності забезпечення позову, які не були заявником наведені в суді першої інстанції, так і досліджувати додаткові докази на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а відтак, у межах цього апеляційного провадження суд апеляційної інстанції розглядає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову лише в межах доводів, які були позивачем  наведені у поданій до суду першої інстанції заяві про забезпечення позову та виходячи з тих доказів, які були наявні у матеріалах справи станом на дату постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.
Також колегія суддів зазначає про те, що у апеляційній скарзі апелянт хоча і просить  скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25 та  прийняти нове рішення, яким заяву Селянського (фермерського) господарства «Діброва» про забезпечення позову задовольнити, проте фактично змінює заходи забезпечення позову.
Так, у поданій ним до суду першої інстанції заяві позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом  заборони відповідачу (Товариству з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс») припиняти газопостачання за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду та зобов`язати відповідача утриматися від будь-яких дій, спрямованих на припинення або обмеження постачання природного газу позивачу.
Водночас у апеляційній скарзі позивач просить забезпечити позов Селянського (фермерського) господарства «Діброва»  шляхом: 
1)  заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25; 
2) заборони Сумській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25.
Колегія суддів зазначає про те, що зміна заходів забезпечення позову обмовлена тим, що при зверненні до суду з позовом  позивачем було визначено, що відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс», проте після уточнення предмету позову та викладення позовної заяви в новій редакції позивачем визначено що відповідачами  у справі є  Товариство з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс»  та  Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», проте, як встановлено вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати необхідність вжиття тих заходів забезпечення позову, які позивач не просив вжити суд першої інстанції.
Слід зауважити і на тому, що позивачем до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про заміну одного заходу забезпечення іншим, в якому він просить:
- скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 920/581/25;
- вжити заходи забезпечення позову Селянського (фермерського) господарства «Діброва» шляхом:
1) зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Галузеве підприємство «Промсервіс» негайно вжити всіх необхідних заходів для відновлення постачання природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25;
2) зобов`язання Сумської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» негайно здійснити всі необхідні дії для відновлення розподілу природного газу за адресою: Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 106, до набрання чинності рішенням суду у справі № 920/581/25.
Порядок заміни одного заходу забезпечення позову іншим визначений ст.. 143 ГПК України, яка, серед іншого, встановлює, що:
- за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (ч. 1);
- питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом в судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи (ч. 2);
- за наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Копії ухвали про заміну одного заходу забезпечення позову іншим направляються учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.
У разі заміни одного заходу забезпечення позову іншим суд може відповідно змінити заходи зустрічного забезпечення (ч. 3).
Зі змісту вказаної статті вбачається, що заміна одного заходу забезпечення позову допускається у випадку, коли заходи забезпечення позову вже були вжиті, проте у цій справі такі заходи забезпечення позову ще не вжиті,  відтак подання такої заяви є передчасним.
З огляду на вказані обставини подане апелянтом клопотання про заміну одного заходу забезпечення іншим колегією суддів залишається без розгляду.

Отже, як вже було зазначено, у межах цього апеляційного провадження суд апеляційної інстанції розглядає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову лише в межах доводів, які були позивачем  наведені у поданій до суду першої інстанції заяві про забезпечення позову та виходячи з тих доказів, які були наявні у матеріалах справи станом на дату постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, у спірному випадку саме на заявника покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести, що  невжиття заходів забезпечення позову  може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач фактично послався на те, що ним було отримано повідомлення про намір припинити газопостачання, а припинення газопостачання в період весняно-польових робіт може спричинити зупинку господарської діяльності, значні фінансові втрати та погіршення матеріального становище позивача.
Колегія суддів зазначає про те, що у матеріалах справи наявна копія повідомлення ТОВ «ГП «Промсервіс»  про припинення (обмеження) газопостачання № 1 від 24.04.2025, в якій ТОВ «ГП «Промсервіс» пропонує позивачу у термін до 06.05.2025 самостійно відключитись від газових мереж, а  випадку невиконання такої вимоги транспортування газу буде припинено (обмежено) у примусовому порядку.
У позові позивач просить: 
1) визнати недійсним зобов`язання СФГ «Діброва» перед ТОВ «ГП «Промсервіс» щодо сплати 218  693,05 грн. за постачання природного газу у жовтні 2021 року, відповідно до договору постачання природного газу №423.902 від 20.04.2018;
2) зобов`язати ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» змінити на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи інформацію про обсяги протранспортованого природного газу СФГ «Діброва» на обсяги 5246,24 м3  у жовтні 2021 року;
3) зобов`язати ТОВ «ГП «Промсервіс»» здійснити коригування податкових накладних відповідно до фактичного обсягу спожитого газу.
Припинення газопостачання позивача жодним чином не ускладнює фактичне виконання судового рішення у цій справі в разі задоволення позову.
Водночас слід зазначити про те, що фактично предмет позову у даній справі та обраний позивачем захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, оскільки наявність у позивача заборгованості дає відповідачам право самостійно припинити (обмежити) позивачу газопостачання в примусовому порядку, проте при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе  до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. 
Зважаючи на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку про відсутність правових  підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Слід окремо зауважити на тому, що, як зазначає сам позивач, на даний час  йому вже припинено газопостачання, а відтак вжиття тих заходів забезпечення позову про які він просив  суд першої інстанції у заяві, яка надійшла до суду 30.04.2025, на даний час вже не є актуальним. При цьому, за наслідками розгляду цієї апеляційної скарги він просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у цій справі № 920/581/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Селянського (фермерського) господарства «Діброва» про забезпечення позову, змінивши спосіб його забезпечення, проте, як встановлено вище повноважень на зміну заходу забезпечення позову під час розгляду цієї апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не має права.
При цьому колегія суддів зауважує позивачу на тому, що він не позбавлений права у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутися до суду першої інстанції з новою заявою про забезпечення позову у якій, в тому числі, але не виключно, просити зобов`язати відповідачів вжити всіх необхідних заходів для відновлення постачання природного газу
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 920/581/25, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Селянського (фермерського) господарства «Діброва»  задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Діброва» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 920/581/25 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі № 920/581/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2025. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Яценко 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                О.О. Хрипун