ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 р.	Справа № 592/7213/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.
представника відповідача - Бережної Ю. П.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліціїї на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Косолап М.М.,  м. Суми, повний текст складено 20.06.25 по справі № 592/7213/25
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Департаменту патрульної поліції ,            Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян Олександри Сергіївни                    
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – ДПП, перший відповідач), Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян Олександри Сергіївни (далі по тексту – інспектор, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати дії інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян О.С. неправомірними та скасувати постанову ЕНА № 4554061 від 22.04.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови серії ЕНА № 4554061 від 22.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, як такої, що винесена за відсутності будь-яких доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Звернув увагу, що інспектором безпідставно відхилено клопотання позивача про забезпечення можливості скористатись правовою допомогою, що в свою чергу, є самостійною підставою для скасування спірної постанови у судовому порядку.
З посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.02.2020 по справі № 524/9827/16-а стверджував, що невжиття інспектором жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правничої допомоги є порушенням порядку розгляду справи та підставою для скасування постанови.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.06.2025 по справі № 592/7213/25 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4554061 від 22.04.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження у адміністративній справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.06.2025 у справі № 592/7213/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Касьян Олександри Сергіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що зупинка автомобіля позивача працівниками поліції відбулася через порушення вимог пункту 8.4. «г» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР України), що виразилось у здійсненні повороту ліворуч при виїзді на дорогу з прилеглої території АЗС «WOG», за наявності дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч». Зауважив, що вказане правопорушення зафіксовано на службовий відеореєстратор Xiaomi моделі Yi Car DVR, відеозапис IMG_5500 (відомості про який внесено до оскаржуваної постанови). Відео є чітким з нього можна ідентифікувати марку та модель транспортного засобу, що рухався попереду службового автомобіля УПП в Сумській області ДПП, при цьому, поблизу не було інших схожих транспортних засобів на транспортний засіб позивача, який весь час перебував в полі зору поліцейських, аж до моменту його зупинки, що свідчить про те, що саме транспортний засіб, яким керував позивач зафіксовано на службовий відеореєстратор Xiaomi моделі Yi Car DVR. Відтак, зазначений відеозапис є належним, допустимим та достатнім доказом, оскільки отриманий з дотриманням закону, містить інформацію щодо предмету доказування та дає змогу дійти висновку про наявність обставин, які віднесено до предмету доказування.
Стверджував, що після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, ОСОБА_2 , з дотриманням приписів частин 3 статті 18, статті 32, статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, підійшла до позивача, відрекомендувалася, пояснила суть правопорушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП, роз`яснила позивачу права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, та ознайомила з відеозаписом вчинення ним адміністративного правопорушення, що свідчить про повне дотримання другим відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Переконував, що розгляд справи про адміністративне правопорушення зафіксовано на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N, однак можливість надіслати до суду вказаний відеозапис відсутня, у зв`язку з тим, що сплинув 30 денний строк його зберігання, встановлений пунктом 3 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 (далі – Інструкція № 1026), що підтверджується копією довідки за підписом інспектора сектору зв`язку та телекомунікацій УПП в Сумській області ДПП, яка разом з відзивом на позовну заяву була направлена до суду першої інстанції.
Оскільки позивач у позовній заяві не заперечував, що саме він був за кермом транспортного засобу в момент фіксації події порушення вимог пункту 8.4 «г» ПДР України, наполягав, що відеозапис з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції Xiaomi моделі Yi Car DVR, відеозапис IMG_5500, який надано до матеріалів справи є достатнім доказом на підтвердження встановлення особи правопорушника.
Звернув увагу, що чинним законодавством не передбачено обов`язок поліцейського під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП забезпечувати присутність адвоката або іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, при цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, оскільки дзвінки до контактного центру системи надання безоплатної правничої допомоги зі стаціонарних та мобільних телефонів в межах України безкоштовні, а також запросити адвоката на місце розгляду справи. Разом з цим, не звертався до працівників поліції з клопотанням про перенесення розгляду справи на інший день, щоб реалізувати своє право скористатися юридичною допомогою адвоката, що свідчить про необґрунтованість доводів позовної заяви в цій частині.
Крім того, зазначив, що санкція частини 1 статті 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту, а тому відсутність захисника при складанні спірної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення шляхом звернення до суду. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу першого відповідача на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.06.2025 у справі № 592/721325 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що першим відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ПДР України позивачем та обставин дотримання поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення під час складання спірної постанови, що свідчить про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення та протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4554061 від 22.04.2025.
Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання та надсилання повісток в системі "Електронний суд". У відзиві на апеляційну скаргу просив суд розглянути справу у свою відсутність.
Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
В судовому засіданні представник першого відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просила суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника першого відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2025 о 08 год 51 хв у м. Суми по вул. Сумської артбригади, 21, інспектором 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян О. С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4554061, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за частиною 1 статті 122 КУпАП (а.с. 3).
Відповідно до постанови, ОСОБА_1 22.04.2025 о 08 год 30 хв в м. Суми по вул. Степана Бандери, 105, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 порушив вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснивши рух ліворуч, чим порушив пункт 8.4 г ПДР України, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi yi car dvr.
У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються відео Motorola Solutions VB 400 471933.
Згідно з довідкою інспектора сектору зв`язку та телекомунікацій управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції «Про надання відеозаписів від 05.06.2025» в розпорядженні управління патрульної поліції в Сумській області відсутні запитувані відеозаписи щодо винесеної постанови серії ЕНА 4554061 від 22.04.2025, оскільки здійснена відеофіксація за 22.04.2025 видалена без можливості поновлення у зв`язку з обмеженими строками зберігання – 30 діб та з дотриманням підпункту 1, пункту № 3 розділу № VIII Інструкції № 1206 (а.с. 32).
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4554061 від 22.04.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за частиною 1 статті 122 КУпАП та закриття провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, оскільки відповідачами не було надано до суду належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 вимог пункту 8.4 «г» ПДР України та дотримання поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим зроблено висновок, що вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягають.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 22.04.2025 о 08 год 31 хв в м. Суми по вул. Степана Бандери, 105 працівниками патрульної поліції транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номерний знак НОМЕР_1 слугувало переконання другого відповідача про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 8.4 «г» ПДР України та вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» (при виїзді на дорогу з прилеглої території за дозволеного руху тільки праворуч здійснив поворот ліворуч).
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Відповідно до пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:
а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;
б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;
в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;
г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;
ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;
е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Пунктом 33.4.2 ПДР України встановлено, що наказовий знак 4.2 "Рух праворуч" дозволяє рух лише праворуч. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед якими він встановлений.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, з посиланням на невиконання ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 4.2, а саме здійснення повороту ліворуч при дозволеному русі тільки праворуч, чим допущено порушення частини 1 статті 122 КУпАП.
Як встановлено частиною 1 статті 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 31 Закону України № 580-VIII надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення першим відповідачем було надано до матеріалів справи відеозапис IMG_5500 з відеореєстратора патрульного автомобіля Xiaomi моделі Yi Car DVR, водночас, як вбачається зі змісту спірної постанови, такий відеозапис не зазначено в якості додатку до постанови (пункт 7). У пункті 5 міститься лише посилання, що ним зафіксовано лише рух автомобіля MITSUBISHI LANCER, державний номерний знак НОМЕР_1 до зупинки його поліцейським. Подальші події, у тому числі і розгляд справи про вчинення позивачем спірного адміністративного правопорушення, на вказаному відеозаписі не зафіксовані.
Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція № 1395) встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Стверджуючи про дотримання другим відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, перший відповідач наполягав, що усі дії після зупинки транспортного засобу фіксувались на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N, однак надати такі відеозаписи не вбачається за можливе з огляду на їх знищення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Таким чином, першим відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Не зважаючи на те, що у пункті 7 спірної постанові міститься запис про те, що відеозапис з цифрової нагрудної відеокамери Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N додається до неї, такого додатку перший відповідач надати ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанції додати не зміг.
А відтак, і не довів дотримання інспектором процедури розгляду справи, а відтак доводи позивача про ігнорування другим відповідачем під час зупинки автомобіля ОСОБА_1 заявлених останнім  клопотань про надання доказів порушення ним правил дорожнього руху та забезпечення права на юридичну допомогу, чим було порушено його права і порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, є неспростованими.
Варто зазначити, що оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки є саме тим рішенням суб`єкта владних повноважень, в якому уповноважена особа відображає власне бачення порушень, допущених водієм, та вказує докази на підтвердження факту вчинення правопорушення та дотримання встановленої законом процедури розгляду справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Департаментом патрульної поліції, не спростовано доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо порушення другим відповідачем права позивача на захист.
Статтею 268 КУпАП встановлено вичерпний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, заявляти клопотання та знайомитися з матеріалами справи.
За правилами статті 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
У наведених вище положеннях норм процесуального права закріплено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КУпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог статті 283 КУпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.
Таким чином, положення КУпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на правову допомогу. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КУпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.
Колегія суддів констатує, що встановлена протиправність здійсненого інспектором розгляду справи внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятої за результатами її проведення постанови, що унеможливлює перехід до суті покладених в її основу адміністративних правопорушень.
Таким чином, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, не доведено вжиття дій щодо надання реальної можливості позивачу реалізувати право на отримання правової допомоги, тобто, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4554061 від 22.04.2025 підлягає скасуванню.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року в справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року в справі № 640/16220/16-а. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.06.2025 по справі № 592/7213/25 в частині задоволення позовних вимог - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій