ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року	Львів	Справа № 380/20433/24 пров. № А/857/21969/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025р. про повернення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення (суддя суду І інстанції: Клименко О.М., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 12.05.2025р., м.Львів; дата складання повної ухвали суду І інстанції: 12.05.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025р. заяву позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, повернуто заявникові (а.с.112-113).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України (а.с.115 і на звороті).
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що у поданій заяві він чітко вказав на те, що 05.04.2025р. виконавчий лист у справі пред`явлено до виконання; 25.04.2025р. відкрито виконавче провадження № АСВП 77887819. Відомості про ідентифікатор доступу до Реєстру виконавчих проваджень у позивача є відсутнім, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження він не отримував, а скористався інформацією із сайту Міністерства юстиції України.
Звідси, апелянт в повному обсязі виконав вимоги ч.2 ст.383 КАС України, використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.125-127, 130-132).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024р. в справі № 380/20433/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018р. по 19.07.2022р. відповідно до абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018р. по 19.07.2022р. відповідно до абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 44 від 15.01.2004р.; в решті позовних вимог відмовлено (а.с.67-74).
Рішення суду набрало законної сили 20.02.2025р.
26.04.2025р. позивач скерував поштою до суду заяву щодо про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 380/20433/24 (а.с.108-110).

Повертаючи подану ОСОБА_1 заяву в порядку ст.383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не дотримався вимог п.7 ч.2, ч.3 ст.383 КАС України, позаяк у поданій заяві не зазначив інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, не надав доказів цієї обставини. Також у заяві відсутня інформація про хід виконавчого провадження, не вказано ідентифікатор доступу до Реєстру виконавчих проваджень, що унеможливлює вирішення п.3 прохальної частини заяви від 25.04.2025р. щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Відтак, оскільки подана позивачем у порядку ст.383 КАС України заява не відповідає встановленим п.7 ч.2, ч.3 ст.383 КАС України вимогам, тому останню належить повернути заявникові.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 

Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Частиною 1 та 2 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються:
1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;
2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;
5) номер адміністративної справи;
6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;
7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;
8) інформація про хід виконавчого провадження;
9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Приписами ч.4 ст.383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Відповідно до ч.3 ст.383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Згідно з ч.5 ст.383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

          Згідно усталеної судової практики звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку ст.383 КАС України, позаяк повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку наведеної статті є винятковим заходом, до якого позивач може вдатися, коли вичерпає всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду (постанови Верховного Суду від 21.03.2019р. у справі № 805/1458/17-а, від 27.06.2019р. у справі № 807/220/18; аналогічний підхід застосовано в ухвалах Верховного Суду від 05.07.2021р. у справі № 260/636/19, від 18.12.2020р. у справі № 200/5793/20-а).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.12.2021р. у справі № 9901/235/20 вказала, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до ст.383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
Указана стаття (ст.383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. 
Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021р. у справі № 9901/235/20 зазначила, що зважаючи на відсутність такої інформації (про хід виконавчого провадження), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення заяви відповідно до абз.2 ч.5 ст.383 КАС України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду не погодилася з доводами про те, що суд першої інстанції обмежив право на доступ до правосуддя, оскільки рішення суду першої інстанції про повернення заяви зумовлене не відсутністю бажання суду з якихось причин не розглядати подану заяву, а недотриманням автором заяви обов`язкових вимог ч.2 ст.383 КАС України щодо надання інформації про хід виконавчого провадження.

Із змісту поданої в порядку ст.383 КАС України заяви ОСОБА_1 слідує, що Військова частина НОМЕР_1 частково виконала рішення суду. Зокрема, на думку позивача, відповідач не включив до розрахунку індексації-різниці за період з 01.03.2018р. по 19.07.2022р. щомісячну додаткову грошову винагороду, яка не мала разового характеру, що не відповідає правовій оцінці, наданій в рішенні суду.
Також позивач володів інформацією про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду в справі № 380/20433/24; вказану інформацію в доступній формі він виклав в заяві, поданій в порядку ст.383 КАС України. Так, згідно відомостей, наведених в заяві від 25.04.2025р., відкрито виконавче провадження АСВП 77887819 від 25.04.2025р.
Із викладеного слідує, що дата подачі заяви в порядку ст.383 КАС України та час відкриття виконавчого провадження збігаються (25.04.2025р.), через що надати інформацію про хід виконавчого провадження позивач об`єктивно не міг.
Підтвердженням того є те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на отримання інформації про відкриття виконавчого провадження АСВП 77887819 із сайту Міністерства юстиції України, наголошуючи на відсутності в нього документів державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що заявник не дотримався вимог п.7 ч.2, ч.3 ст.383 КАС України, оскільки в поданій заяві останній не зазначив інформацію про відкриття виконавчого провадження.
Зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій позивача дають підстави виснувати, що заявник в достатній мірі виконав вимоги ч.ч.2,3 ст.383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення.
Водночас, суд не вказав, яким чином відсутність в заяві ОСОБА_1 більш детальної інформації про примусове виконання рішення суду створювала перешкоди чи труднощі для розгляду поданої заяви по суті.

Також суд не позбавлений можливості отримати більш детальну інформацію щодо хронології виконання рішення суду в примусовому порядку під час розгляду заяви позивача в порядку ст.383 КАС України, витребувати відповідні письмові докази від сторін та органу державної виконавчої служби.
Водночас, із самих доводів заявника є цілком зрозумілим, що виплата спірної індексації здійснюється не в тому розмірі, що визначений в рішенні суду, тобто, виконання рішення суду з боку відповідача (боржника) протягом тримісячного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили не призвело до повного виконання судового рішення.

Відтак, оскільки подана позивачем у порядку ст.383 КАС України заява відповідає встановленим вимогам (зважаючи на наявність інформації про відкриття виконавчого провадження, яка свідчить про те, що позивач вичерпав всі можливі механізми примусового виконання рішення суду), тому суд першої інстанції прийняв поспішне рішення про повернення заявнику такої заяви.

Приписами ст.320 КАС України визначені підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, серед яких визначено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (п.4 ч.1).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

          Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025р. про повернення заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 380/20433/24, - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 30.06.2025р.