Номер провадження: 22-ц/813/1965/25 
Справа № 522/4401/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Наталя Миколаївна, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння, за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -
В С Т А Н О В И В:

06 березня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа – Акціонерне товариство «Кредобанк» (-далі АТ «Кредобанк») про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння, в якому просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.11.2017, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., реєстровий номер – 447;
- скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юренко І.П. №389931 від 30.11.2017 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та припинити право власності;
- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 отриману на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2021, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуреєвою О.С., реєстровий номер – 100.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - АТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння – залишено без задоволення.
05 червня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Тельманшон М.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 850 гривень.
14 червня 2024 року до суду від представника позивача – адвоката Майоворої Н.М. надійшла заява, у якій вона просила залишити заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С. про ухвалення додаткового рішення – без розгляду.
14 червня 2024 року до суду від представника позивача – адвоката Майоворої Н.М. надійшла заява, у якій вона просила зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000 гривень.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С. про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідача – ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 850 гривень.
Не погодившись із вищезазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Н.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою. В якій просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішенням, яким заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С. про відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання до апеляційного суду позивач ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_3 та представник третьої особи АТ «Кредобанк» не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (т. 3 а.с. 213-221).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С., який заперечував щодо апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
У постанові ВП Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).
Згідно правил пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача;
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як було встановлено матеріалами справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - АТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння – залишено без задоволення.
Питання про розподіл судових витрат вирішено не було.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2023 року між адвокатом – Тельманшоном Миколою Сергійовичем та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги №23/04-2, за яким адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу, в тому числі надання консультацій, складання процесуальних документів, представництво та захист клієнта, здійснення інших видів адвокатської діяльності.
Відповідно до додаткової угоди від 25.04.2023 №1 до договору про надання правової допомоги від 05.04.2023 №23/04-2, вартість послуг становить:
- ознайомлення з матеріалами справи – 1 000 гривень;
- відзив – 2 000 гривень;
- заперечення – 1 000 гривень;
- судові засідання – 1 000 гривень за годину;
- адвокатський запит – 200 гривень;
- складання інших процесуальних документів – 1 000 гривень за годину, але не менше 150 гривень.
З додаткової угоди від 25.04.2023 №2 до договору про надання правової допомоги від 05.04.2023 №23/04-2 вбачається, що п. 1.4. додаткової угоди від 25.04.2023 №1 до договору про надання правової допомоги від 05.04.2023 №23/04-2 змінено, зокрема, уточнено вартість представництва в судовому засіданні – 1 500 гривень за одне судове засідання.
Згідно акту наданих послуг №АНП1/06/2024 від 01.06.2024, адвокатом були надані наступні види послуг:
- гонорар за ознайомлення – 1 000 гривень;
- складання відзиву – 2 000 гривень;
- складання заперечення – 1 000 гривень;
- отримання скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей – 500 гривень;
- адвокатські запити – 200 гривень;
- складання клопотання про витребування доказів – 150 гривень;
- участь у судових засіданнях 01.06.2023; 04.07.2023; 24.08.2023; 02.11.2023; 12.12.2023; 28.02.2024; 02.04.2024; 29.05.2024 – вартість за одне засідання – 1 500 гривень.
Загальна вартість наданих послуг склала 16 850 гривень.
Згідно рахунку-фактури №1 від 25.04.2023, розмір витрат за ознайомлення з матеріалами справи склав 1 000 гривень. Рахунок-фактури №1 від 25.04.2023 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.04.2023 за №134643906.
Згідно рахунку-фактури №2 від 08.05.2023, розмір витрат за складання відзиву склав 2 000 гривень. Рахунок-фактури №2 від 05.08.2023 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.05.2023 за №136723907.
Згідно рахунку-фактури №3 від 01.06.2023, розмір витрат за складання заперечення; отримання скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей; складання адвокатських запитів; складання клопотання про витребування доказів; участь у судовому засіданні 01.06.2023 склав 3 350 гривень. Рахунок-фактури №3 від 01.06.2023 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.06.2024 №139348358.
Згідно рахунку-фактури №5 від 12.10.2023, розмір витрат за участь у судових засіданнях 04.07.2023 та 24.08.2023 склав 3 000 гривень. Рахунок-фактури №5 від 12.10.2023 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.10.2023 №154589444.
Згідно рахунку-фактури №1 від 15.01.2024, розмір витрат за участь у судових засіданнях 02.11.2023 та 12.12.2023 склав 3 000 гривень. Рахунок-фактури №1 від 15.01.2024 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.01.2024 №164506811.
Позивачем також було сплачено витрати за участь у судових засіданнях 28.02.2024 та 02.04.2024, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.04.2024 №173986969.
Згідно рахунку-фактури №5 від 30.05.2024, розмір витрат за участь у судових засіданнях 29.05.2024 склав 1 500 гривень. Рахунок-фактури №5 від 30.05.2024 був оплачений ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.05.2024.
Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Тельманшона М.С., суд першої інстанції вказав, що на думку суду, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості.
Щодо витрат на ознайомлення з матеріали справи, суд першої інстанції вказав, що постанова ВП Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19 містить висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
Тому, на думку суду, ознайомлення з матеріалами справи є складовою процедури підготовки відзиву, а тому, такі витрати не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат.
Щодо витрат на складання та подання відзиву, то суд зазначив про те, що безпосередньо відзив складається з шести сторінок, а додатки до нього містять лише ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності, поштові документи, роздруківку із веб-сайту «Судова влада», клопотання про залучення третьої особи та відомості щодо актуального місця проживання відповідача, суд вважає, що представник не витратив велику кількість часу та зусиль для складання відзиву, а також для збирання доказів, на підтвердження своєї позиції, висловленої у відзиві. Тому, враховуючи розмір відзиву, кількість додатків що він містить та категорію справи, що характеризується підвищеною складністю, беручи до уваги наявність у ньому значного обсягу судової практики, суд вважає що заявлені витрат на складання відзиву у розмірі 2 000 гривень відповідають принципу співмірності, розумності та справедливості.
Щодо витрат на складання заперечення на відповідь на відзив, суд зазначив про те, що безпосередньо відзив складається з п`яти сторінок, а додатки до нього містять лише поштові документи, ордер та платіжні доручення, суд вважає, що представник не витратив велику кількість часу та зусиль для складання заперечення, а також для збирання доказів, на підтвердження своєї позиції, висловленої у запереченні. Тому, враховуючи розмір заперечення, кількість додатків що воно містить та категорію справи, що характеризується підвищеною складністю, беручи до уваги наявність у ньому значного обсягу судової практики, суд вважає що заявлені витрат на складання заперечення у розмірі 1 000 гривень відповідають принципу співмірності, розумності та справедливості.
Щодо участі у судових засіданнях, суд зазначив, що представник ОСОБА_1 – адвоката Тельманшон М.С. брав участь у наступних засіданнях по справі: 01.06.2023 (тривалість – близько 5 хвилин); 04.07.2023 (тривалість – близько 5 хвилин); 24.08.2023 (тривалість – близько 20 хвилин); 02.11.2023 (тривалість – близько 15 хвилин); 12.12.2023 (тривалість – близько 5 хвилин); 28.02.2024 (тривалість – близько 15 хвилин); 02.04.2024 (тривалість – близько 5 хвилин); 29.05.2024 (тривалість – близько 1 години)
Із зазначеного вбачається, що представник відповідача брав участь у восьми судових засіданнях, шість з яких були короткочасними, а саме: 01.06.2023; 04.07.2023; 02.11.2023; 12.12.2023; 28.02.2024; 02.04.2024, а тому, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 500 гривень, за кожне судове засідання.
В той же час, судові засідання, що відбулися 24.08.2023 та 29.05.2024 були тривалими за часом, а тому, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 1 000 гривень за кожне судове засідання.
Враховуючи зазначене, загальна сума оплати послуг за участь у судових засіданнях на думку суму повинен становити 5 000 гривень.
Суд погодився із заявленими витратами за отримання скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей, складання адвокатських запитів та клопотання про витребування доказів, вважає їх розумними, співмірними та справедливими.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошова сума у розмірі 8 850 гривень є тією сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка б відповідала критерію співмірності розумності та справедливості та яка підлягає стягненню з позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8 850 гривень, в даному випадку є співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами, розмір таких витрат відповідає критерію реальності, справедливості, розумності їхнього розміру.
Окрім того, судом першої інстанції в повній мірі обґрунтовано стягнення саме такого розміру суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суду не надано доказів оплати відповідачем послуг адвоката в розмірі заявлено відшкодування, а тому дані витрати не підтвердженні належними та допустимими доказами, та не підлягають відшкодуванню позивачам, з огляду на наступне.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 в справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 12.02.2020 у справі №648/1102/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, від 01.09.2021 у справі №178/1522/18.
Вказана судова практика є незмінною.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 вказує, що представник ОСОБА_1 – адвокат Тельманшон М.С. пропустив 5 денний строк для подання доказів, що підтверджують понесенні адвокатські витрати, а тому його заява про розподіл судових витрат підлягала залишенню без розгляду.
Щодо даних тверджень апеляційний суд зазначає наступне.
Так, в частині 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Встановлено, що 29 травня 2024 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - АТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору купівлі – продажу, скасування рішення приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння – залишено без задоволення.
Заяву про ухвалення додаткового рішення суду разом із доказами про розмір понесених витрат представник ОСОБА_1 – адвокат Тельманшон М.С. сформував, підписав та надіслав іншим учасникам справи, які є користувачами ЄСІТС в системі «Електронний суд» - 03 червня 2024 року, тобто в межах п`яти днів після ухвалення рішення суду (т. 3 а.с. 54-60).
Апеляційний суд також враховує, що з незалежних від адвоката Тельманшона М.С. обставин, його заява про ухвалення додаткового рішення суду, яка була сформована 03 червня 2024 року в системі «Електронний суд» була зареєстрована в суді лише 05 червня 2025 року, на підтвердження чого надано належні докази (т. 3 а.с. 53).
Окрім того, апеляційний суд враховує, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, має на меті гарантію не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
Так, у пункті 36 рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що для того, що б доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального права (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду (Белеш та інші проти Чеської Республіки, п. 50). Перешкодою також можуть бути процесуальні норми, що позбавляють суб`єктів права можливості звертатися до суду (Станєв проти Болгарії, п.п. 241-245).
ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майорова Наталя Миколаївна, залишити без задоволення.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 17 липня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

Р.Д. Громік

                                                                                                                    С.М. Сегеда