ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 червня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/950/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:
від Банка – Жарський І.Р.,
від ТОВ «Світлий путь» - не з`явився,
від ОСОБА_1 – Шевчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2025, ухвалене суддею Степановою Л.В., м. Одеса, повний текст складено 20.03.2025
у справі № 916/950/24
за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»
до відповідачів: 
1) Аграрно-риболовецького товариства з обмеженою відповідальністю «Світлий путь»;
2) ОСОБА_1 ;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Міністерства фінансів України
про: стягнення 1 233  778, 57 грн,
ВСТАНОВИВ
У травні 2024 року Акціонерне товариство Комерційного банку «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Аграрно-риболовецького товариства з обмеженою відповідальністю «Світлий путь» (далі ТОВ «Світлий путь») та ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 1233778,57 грн, з яких: 598067,39 грн заборгованості за кредитним договором (за тілом кредиту), 37643,78 грн заборгованості за процентами, а також 598067,40 грн заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.
Позов мотивований неналежним виконанням ТОВ «Світлий путь» прийнятих на себе зобов`язань за укладеним з Банком кредитним договором від 15.04.2022 №03889244-КД-1 (далі кредитний договір) в частині повного та своєчасного повернення кредиту, а також сплати процентів за користування ним, і оскільки за виконання цих зобов`язань поручився ОСОБА_1 ,  уклавши з Банком  відповідний договір поруки від 15.04.2022 № 03889244-ДП-1/1 (далі договір поруки), Банк просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідачів солідарно.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 у справі № 916/950/24 позов Банку задоволено повністю.
Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , останній подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на наступне:
- суд не мав права розглядати справу за правилами господарського судочинства, оскільки стороною спору є фізична особа яка не є підприємцем. Суд повинен був закрити провадження та роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства;
- матеріали справи не містять доказів направлення Поручителю повідомлення про розірвання кредитного договору, а також вимоги щодо здійснення погашення заборгованості;
- зазначаючи в заяві про зміну підстави предмета позову ОСОБА_1 як відповідача за вимогою про стягнення гарантії, позивач не обґрунтував правові підстави стягнення гарантії з поручителя, в той час коли такий обов`язок у договорі поруки відсутній, а договір поруки між Гарантом та ОСОБА_1 не укладався;
- стягнення з ОСОБА_1 сплаченої Міністерством фінансів України гарантії не передбачено а ні законом, а ні договором поруки.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.
17.04.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України та встановлено йому 10-ти денний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду доказів сплати судового збору у розмірі 8883,22 грн (за належними реквізитами).
02.05.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано 01.05.2025 № N1JHL2935M на суму 8883,22 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 у справі № 916/950/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено Банку та  : Міністерству фінансів України строк до 23.05.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено дану справу до розгляду на 10.06.2025 о 13:45 год.
06.05.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Банк заперечував проти її задоволення, зазначаючи про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що:
- Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства;
- між сторонами 30.05.2023 підписано договір про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, а отже апелянту було достовірно відомо про кінцевий термін повернення кредиту - 01.12.2023 року (включно);
- Банк має всі повноваження стягувати з Позичальника прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості.
Разом з відзивом на апеляційну скаргу Банком заявлено клопотання (вх. № 1920/25) про участь його представника (Жарського І.Р.) в усіх судових засіданнях у справі № 916/950/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 12.05.2025 задоволено.
Міністерство фінансів України у своєму відзиві на апеляційну скаргу також заперечувало проти її задоволення, зазначаючи, зокрема, про те, що Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні дійшов до обґрунтованого та законного висновку в частині солідарного стягнення заборгованості.
Будь-яких інших заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання 10.06.2025 з`явились представники позивача та скаржника.
Представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 у справі № 916/950/24, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.
Представник Банка заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду – без змін.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, 05.04.2022 між Міністром фінансів України Марченко Сергієм Михайловичем (далі Гарант) та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Банк кредитора) укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13110-05/55 (далі договір гарантії), відповідно до п. 6. якого Гарант на умовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь Банку кредитора безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання Позичальниками частини своїх грошових зобов`язань перед Банком кредитором за кредитними договорами, включеними до портфелю.
Відповідно до п. 31. договору гарантії у разі настання гарантійного випадку Банк кредитор надсилає Гаранту вимогу, а агенту (АТ «УКЕКСІМБАНК») - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати Гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.
За змістом п. 35 договору гарантії Гарант на підставі вимог, отриманих від Банку кредитора, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок Банку кредитора суму сплати за гарантією згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови, що Гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов цього договору та на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії.
Згідно із п. 38 договору гарантії у разі здійснення Гарантом виплати суми сплати за гарантією за будь-яким проблемним кредитом Банк кредитор зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості Позичальника перед бюджетом на суму здійсненної Гарантом виплати суми сплати за гарантією та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено банком-кредитором у найкоротші строки.
Відповідно до п. 39 договору гарантії з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) Гаранта до Позичальника та на виконання статті 17 Бюджетного кодексу України та вимог, передбачених пунктами 38 і 40 цього договору, Банк кредитор виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується: 
1) застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань Позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 45 цього договору за таким проблемним кредитом; 
2) здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої Гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (крім права підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття) провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяви про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючими, адвокатами.
15.04.2022 між Банком та ТОВ «Світлий путь» укладено кредитний договір №03889244-КД-1 (а.с.110-121 т.1), відповідно до умов якого ТОВ «Світлий путь»  було надано кредит у розмірі 1530000 грн із терміном повернення до 01.10.2022.
Пунктом 6.1. кредитного договору було визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами. 
18.04.2022 на поточний рахунок ТОВ «Світлий путь» перераховано кредитні кошти у розмірі 1530000 грн.
15.04.2022 між Банком та ТОВ «Світлий путь», керуючись приписами Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам малого та середнього підприємництва, затвердженого Постановою КМ від 20.01.2020 за № 28, та Порядку надання державних гарантій на портфельній основі, затвердженого Постановою КМУ від 14.07.2021 № 723 (зі змінами та доповненнями), а також враховуючи, що Позичальник відповідає критеріям Порядку на отримання фінансової державної підтримки, була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору (104-107 т.1), відповідно до підпункту «а» пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. кредитного договору, за умови належного виконання Позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, Позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.
Згідно із п. 2.1. Додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, Позичальник сплачує Банку базову процентну ставку, яка становить 14,13% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: 
- Індекс UIRD + 7,00%;
- але не більше Індекс UIRD (3 міс) + 7% (обмеження встановлюються на дату укладання цієї Додаткової угоди). Подальший перегляд базової процентної ставки здійснюється відповідно до п. 2.1. цієї Додаткової угоди за визначеною вище формулою без обмежень; 
де Індекс UIRD — український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання цієї Додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання цієї Додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного Банку України. 
Дані про величину індексу UIRD є загальнодоступними в мережі інтернет на офіційному сайті Національного Банку України.
Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.
Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди у випадку прострочення понад 15 днів Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: 
- в період прострочення з 1-го до 15-го включно — в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; 
- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення — в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5% річних; 
- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість — в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати. 
Відповідно до п. 2.13. додаткової угоди Позичальник визнає та підтверджує, що Банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань Позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. цієї додаткової угоди). 
За змістом п. 2.14. Додаткової угоди грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених Гарантом та нарахованої пені (відповідно до п. 2.11. цієї Додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.
19.09.2022 між Банком та ТОВ «Світлий путь» підписано договір про внесення змін до кредитного договору (а.с.94-95 т.1), яким сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування Позичальника перед Банком за договором на наступних умовах:
- Позичальник підтверджує свої зобов`язання перед Банком щодо суми неповернутого кредиту за договором у розмірі 1530000 грн, при цьому подальше надання Банком кредиту (траншів кредиту) за договором Позичальнику не здійснюється;
Повернення Позичальником кредиту за договором (погашення заборгованості за кредитом) здійснюється в строки/терміни встановлені в Графіку погашення заборгованості за кредитом, що наведений в Додатку №1 до цього договору про внесення змін.
- Виклали пункт А.3. договору в наступній редакції: «А.3. Кінцевий термін повернення кредиту 01.04.2023 (включно)»
- Змінили умови договору, що визначають платність за користування кредитними коштами за договором, які викладені в п.п. 2.3.Додаткової угоди №1 від 15.04.2022 до договору, шляхом викладення п.п. 2.3. Додаткової угоди №1 від 15.04.2022 до договору в наступній редакції: « 2.3. Позичальник за умови належного виконання положень Порядку та умов Договору за користування кредитом сплачує Банку компенсаційні проценти в розмірі 0 відсотків річних протягом шести місяців кредитування, а після завершення цього періоду, починаючи з 15.10.2022 року, та до завершення строку кредитування - до рівня 5 відсотків річних».
30.05.2023 між Банком та ТОВ «Світлий путь» підписано договір про внесення змін до кредитного договору (а.с.101-102 т.1), яким сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування Позичальника перед Банком за договором на наступних умовах: 
- Позичальник підтверджує свої зобов`язання перед Банком щодо суми неповернутого кредиту за договором у розмірі 1530000 грн, при цьому подальше надання Банком кредиту (траншів кредиту) за договором Позичальнику не здійснюється. 
Повернення Позичальником кредиту за договором (погашення заборгованості за кредитом), здійснюється в строки/терміни встановлені в Графіку погашення заборгованості за кредитом, що наведений в Додатку №1 до цього договору про внесення змін, виклали пункт А.3. договору в наступній редакції: «А.3. Кінцевий термін повернення кредиту 01.12.2023 (включно)».
Крім того, 15.04.2022 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №03889244-ДП-1/1, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 за виконання зобов`язань ТОВ «Світлий путь», які випливають з кредитного договору.
19.09.2022 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору поруки (а.с.80-81 т.1), укладанням якого Поручитель ( ОСОБА_1 ) надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору відповідно до договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору, та підтверджує надану Поручителем поруку (солідарну в повному обсязі) згідно договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед кредитором за кредитним договором, з урахуванням зміни його умов, в тому числі згідно договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору.
Пунктом 2 договору від 19.09.2022 про внесення змін до договору поруки сторони узгодили, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами та змістом кредитного договору та договорів, що забезпечують його виконання, а також з усіма змінами та доповненнями до кредитного договору, в тому числі згідно договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору.
30.05.2023 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору поруки (а.с.82-83 т.1), укладанням якого Поручитель ( ОСОБА_1 ) надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору відповідно до договору про внесення змін від 30.05.2022 до кредитного договору, та підтверджує надану Поручителем поруку (солідарну в повному обсязі) згідно договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед кредитором за кредитним договором, з урахуванням зміни його умов, в тому числі згідно договору про внесення змін від 30.05.2023 до кредитного договору.
Пунктом 2 договору від 30.05.2023 про внесення змін до договору поруки сторони узгодили, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами та змістом кредитного договору та договорів, що забезпечують його виконання, а також з усіма змінами та доповненнями до кредитного договору, в тому числі згідно договору про внесення змін від 30.05.2023 до кредитного договору.
В матеріалах цієї справи міститься відповідні протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, які підтверджують підписання сторонами: кредитного договору (а.с.108-109 т.1), додаткової угоди до кредитного договору (а.с.99-100 т.1), договорів про внесення змін до кредитного договору (а.с.97-98, 122-123 т.1), договору поруки (а.с.78-79 т.1) та договорів про внесення змін до договору поруки (а.с.90-93 т.).
Судом встановлено, а учасниками цієї справи не заперечується, що ТОВ «Світлий путь» порушило свої зобов`язання за кредитним договором, припинило здійснювати щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів. 
06.12.2023 Банком направлено ТОВ «Світлий путь» повідомлення про розірвання з 04.01.2024 кредитного договору, з вимогою до 04.01.2024 здійснити погашення заборгованості в повному розмірі (а.с.65-69 т.1).
08.01.2024 Банком направлено до Міністерства фінансів України (Гаранта) та АТ «УКЕКСІМБАНК» (Агента) вимога на сплату за гарантією № 211 на суму 663067,40 грн (а.с.70-72 т.1).
02.02.2024 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 663067,40 грн. 
10.01.2024 позивачем було направлено повідомлення до відповідача 1 про надсилання вимоги гаранту №211 від 05.01.2024 (а.с.73-77 т.1).
З урахуванням гарантійних виплат Гаранта, заборгованість ТОВ «Світлий путь» перед позивачем за кредитним договором станом на 05.03.2024 становить 635711,17 грн з яких: 598067,39 грн заборгованості за тілом кредиту та 37643,78грн заборгованості за процентами. Заборгованість ТОВ «Світлий путь» перед державним бюджетом становить 598067.40 грн. 
Несплата ТОВ «Світлий путь» та ОСОБА_1 вищевказаних сум стала підставою для звернення Банка до суду з даним позовом про їх стягнення з відповідачів в солідарному порядку.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів зазначає, що скаржником не заперечується факт підписання (укладення) між Банком та ТОВ «Світлий путь» кредитного договору, додаткової угоди до та договорів про внесення змін до нього, не заперечується факт підписання (укладенням) між Банком та ОСОБА_1 договору поруки та договорів про внесення змін до нього, не заперечується факт та розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами та заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.
Фактично, доводи скаржника зводяться до того, що: суд не мав права розглядати справу за правилами господарського судочинства, а також, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення з Поручителя, як солідарного боржника, заборгованості перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).
Враховуючи приписи вищевказаної норми, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 у справі № 916/950/24 лише в частині доводів скаржника – поручителя ОСОБА_1 .
Щодо юрисдикції.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.
Згідно з п.1 ч. 1 ст.20 ГПК України, на який посилається заявник, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів,  стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем,  а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
З аналізу наведеної вище норми, якою визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів,  стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала (зокрема, в постановах від 01.03.2018 у справі № 461/12052/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 210/2104/16-ц та інших), що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад спору, у якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з 15.12.2017 - дати набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» спір щодо правочину, укладеного на забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду, якщо таке основне зобов`язання є господарським і спір щодо нього підлягає розгляду за правилами господарського судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №753/12916/15-ц).
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18, від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 та постановах Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 920/277/22, від 10.05.2023 у справі № 920/343/22, від 10.05.2023 у справі № 920/155/22.
Визначаючи юрисдикційність спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі, тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 925/352/22, від 16.10.2024 у справі №914/15/24 тощо.
Щодо суб`єктного складу, як було встановлено вище, в силу приписів ст.4, 45, 20 ГПК України, фізична особа, яка не є підприємцем, може бути позивачем у господарському процесі. 
При цьому до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. 
У такому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2526/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2538/18, у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №  910/15184/21.
У постанові від 20.11.2024 у справі № 910/20250/21 Верховний Суд зазначив, що сторонами основного зобов`язання - кредитного договору - є юридичні особи, а сам договір – господарським; заміна однієї із сторін забезпечувального зобов`язання не впливає на визначення юрисдикції вказаного спору, який підлягає розгляду в тому ж судочинстві, що і спір за основним зобов`язанням.
З урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, спір у даній справі підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства.
Щодо доводів скаржника про те, що суд помилково визнав його солідарним боржником, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже зазначалось, 15.04.2022 між Банком та ТОВ «Світлий путь», керуючись приписами Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам малого та середнього підприємництва, затвердженого Постановою КМУ від 20.01.2020 за № 28, та Порядку надання державних гарантій на портфельній основі, затвердженого Постановою КМУ від 14.07.2021 № 723 (зі змінами та доповненнями), а також враховуючи, що Позичальник відповідає критеріям Порядку на отримання фінансової державної підтримки, була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору (104-107 т.1), відповідно до підпункту «а» пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. кредитного договору, за умови належного виконання Позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, Позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.
Договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_1 ,  містить усі істотні умови кредитування, за виконання яких поручився скаржник, у тому числі суму кредиту, строк кредиту, процентні ставки за користування кредитом, обсяги відповідальності поручителя, ідентифікуючі ознаки боржника.
При цьому, в подальшому, 19.09.2022 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору поруки (а.с.80-81 т.1), укладанням якого Поручитель ( ОСОБА_1 ) надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору відповідно до договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору, та підтверджує надану Поручителем поруку (солідарну в повному обсязі) згідно договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед кредитором за кредитним договором, з урахуванням зміни його умов, в тому числі згідно договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору.
Пунктом 2 договору від 19.09.2022 про внесення змін до договору поруки сторони узгодили, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами та змістом кредитного договору та договорів, що забезпечують його виконання, а також з усіма змінами та доповненнями до кредитного договору, в тому числі згідно договору про внесення змін від 19.09.2022 до кредитного договору і заперечень щодо них немає.
Аналогічний договір був укладений між сторонами і 30.05.2023 (а.с.82-83 т.1), що свідчить про те, що апелянту було достовірно відомо, що кінцевий термін повернення кредиту встановлено 01.12.2023 (включно).
Як Позичальник, так і Поручитель був обізнаний про те, що грошові зобов`язання Позичальника перед Банком із сплати основної суми кредиту частково забезпечені державною портфельною гарантією.
За умовами п. 39 договору про надання державної гарантії на портфельній основі від 05.04.2022 № 13110-05/55 з метою реалізації зворотної вимоги (регресу) гаранта до позичальника та на виконання статті 17 Бюджетного кодексу України і вимог, передбачених пунктами 38 і 40 цього договору, банк-кредитор, виступаючи на підставі Порядку та цього договору, зобов`язується: 1) застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за проблемним кредитом з метою погашення простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язання позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 45 цього договору, за таким проблемним кредитом; 2) здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу (крім права підпису заяви про повну або часткову відмову від заяви про порушення (відкриття провадження у справі про банкрутство, підпису заяви про відмову від заяви з грошовими вимогами до боржника; підпису заяви про повне або часткове визнання позову, про повну або часткову відмову від позову, про зменшення розміру позовних вимог), в судах, а також органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, з приватними виконавцями, арбітражними керуючим та адвокатами.
Крім того, відповідно до п. 2.13. додаткової угоди Позичальник визнає та підтверджує, що Банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань Позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. цієї додаткової угоди).
Тобто у даному випадку саме на Банк (позивача у даній справі) покладено обов`язок звернення з вимогою до Позивальника (Принципала), тоді як Гарант (Кабінет Міністрів України) за умовами кредитного договору (з урахуванням змін) є лише отримувачем коштів, за стягненням яких до суду звертається Банк в статусі позивача. Тобто врегульований у Кредитному договорі порядок звернення Банку до Принципала, в тому числі і через суд, із вимогою про сплату суми гарантії визнає Банк і Принципала активними суб`єктами цієї процедури, тоді як Гаранту відведено суто роль отримувача коштів.
Колегія суддів зазначає, що оскільки сума коштів, яка сплачена Гарантом, Позичальником не відшкодована, Банк правомірно вживає заходи щодо стягнення такої з Позичальника. Позивачем доведено та належним чином обґрунтовано правомірність заявленої позовної вимоги про стягнення заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості солідарно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 та ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі «Серявін та інші проти України», пункт 58).
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2025 у справі № 916/950/24 - без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повна постанова складена 19.06.2025 (у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді з 13.06.2025 по 18.06.2025).

Головуючий суддя                                                  Н.С. Богацька

судді                                                                      Г.І. Діброва  

                                                  Н.М. Принцевська