ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 210/1532/23
провадження № 61-16036св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Луспеника Д. Д.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,	Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,	
 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також Фонд) про визнання договору застави припиненим, зняття заборони відчуження на майно та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 23 грудня 2003 року між позивачкою та Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Форум» (далі - 
ПАТ «Банк Форум»), укладений кредитний договір № 0156/03/05-Z, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі 2 000 дол. США на поточні потреби на строк до
20 грудня 2004 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором                                      від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z, між нею та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладений договір застави
від 24 грудня 2003 року № 0156-З, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Панченко А. А., предметом якого
є однокімнатна квартира, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування квартири.
Позивачка вказувала, що належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором, проте запис про обтяження нерухомого майна щодо вказаної квартири із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не було виключено.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 13 червня 2014 року № 335 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 49 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію». Процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, в тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку, здійснював Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи ПАТ «Банк Форум». Інформація про юридичних осіб - правонаступників банку у реєстрі відсутня.
У відповідь на адвокатський запит Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив, що документи ПАТ «Банк Форум» були передані на архівне зберігання до Національного банку України. Також відповідач повідомив, що за даними облікових систем Фонду інформація щодо контрагента ПАТ «Банк Форум» - ОСОБА_1 та кредитного договору від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z, укладеного з ПАТ «Банк Форум», відсутня.
У відповідь на адвокатський запит Національний банк України повідомив, що кредитний договір від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z та кредитна справа ОСОБА_1 в описах архівних справ ПАТ «Банк Форум» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» не передавалися. В договорах про відступлення прав вимоги новому кредитору інформація стосовно кредитного договору від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z відсутня. У архівних справах ПАТ «Банк Форум», а саме: звіті про незалежну оцінку вартості активів ПАТ «Банк Форум» у вигляді майнових прав (права вимоги) за кредитними договорами до акта формування ліквідаційної маси ПАТ «Банк Форум» станом на 01 вересня 2014 року, акті про формування ліквідаційної маси ПАТ «Банк Форум» станом на 26 липня 2018 року, інформація про кредитну справу та заборгованість ОСОБА_1 відсутня.
Позивачка вважала, що вказане свідчить про відсутність будь-яких заперечень
у кредитодавця та третіх осіб щодо факту повного виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати припиненим договір застави від 24 грудня 2003 року № 0156-3, укладений між нею та АКБ «Форум», щодо нерухомого майна: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Панченко А. А.; зняти заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Забуранною А. А., реєстраційний номер обтяження 4864476; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний приватним нотаріусом Забуранною А. А. 25 квітня 2007 року, реєстраційний номер обтяження 4864476.
Рух справи у судах
Суди розглядали справу неодноразово.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року у складі судді Сільченко В. Є., залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року,
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суди виходили із того, що відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, отже, з цього часу ліквідація банку вважається завершеною, банк - ліквідованим, а повноваження Фонду, як ліквідатора ПАТ «Банк Форум», - припиненими.
Суди зазначили, що оскільки Фонд не є правонаступником ПАТ «Банк Форум» та здійснював лише владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку та виплати відшкодування за вкладами в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», він не є належним відповідачем у цій справі, а тому у задоволенні позову належить відмовити через неналежний суб`єктний склад сторін у цій справі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мотуза О. В. задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд направив справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на те, що з моменту введення тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб бере на себе всі функції як із управління, так і з контролю за діяльністю банку, у тому числі й за виконання банком своїх зобов`язань перед вкладниками та кредиторами. З урахуванням конкретних фактичних обставин справи, яка переглядається, заявлені у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду спрямовані на ефективне відновлення її порушених прав. За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, який помилково відмовив
у задоволенні позову ОСОБА_1 з процесуальних мотивів, а саме через неналежний суб`єктний склад, суд апеляційної інстанції фактично не вирішив справу по суті пред`явлених вимог, не перевірив, чи звертався банк до позичальника з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, чи є ОСОБА_1 зобов`язаною особою за договірними відносинами; не перевірив та не надав оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо виконання нею зобов`язання за кредитним договором, а також доводам щодо невиконання відповідачем вимог закону щодо вчинення відповідних дій
з припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, що було його обов`язком.
Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Визнано припиненою заставу за договором застави від 24 грудня 2003 року № 0156-3, який укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», щодо нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Панченко А. А. 24 грудня 2003 року. Знято заборону відчуження квартири за адресою: 
АДРЕСА_1 , накладену 25 квітня
2007 року приватним нотаріусом Забуранною А. А., реєстраційний номер обтяження 4864476. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний приватним нотаріусом Забуранною А. А.
від 25 квітня 2007 року, реєстраційний номер обтяження 4864476. Стягнуто
з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 витрати
у справі в розмірі 4 831,20 грн.
Апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, оскільки місцевий суд неправильно відмовив у задоволенні цього позову через неналежний суб`єктний склад. Щодо суті спору, то установлені у цій справі обставини свідчать про відсутність будь-яких заперечень у кредитодавця та третіх осіб щодо факту повного виконання позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором № 0156/03/05-Z. Крім того, на запит суду апеляційної інстанції щодо надання інформації: чи звертався з 2004 року АКБ «Форум» до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2023 року № 0156/03/05-Z або ж з позовом про звернення стягнення на предмет застави за договором від 24 грудня 2003 року № 0156-З, Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надав відповідь про те, що матеріали цивільної справи стосовно ОСОБА_1 
у 2004-2011 роках за перевіркою алфавітних покажчиків та з 2012 року до теперішнього часу за даними автоматизованої системи документообігу суду до суду не надходили та судом не розглядалися. На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою позовних вимог.
Разом з тим апеляційний суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання припиненим договору застави, оскільки позовна вимога про визнання договору припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя (іпотекодавця) (з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц).
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2024 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду про визнання договору застави припиненим та про часткове задоволення позовних вимог про визнання договору застави припиненим (встановити факт припинення застави за договором застави, зняти заборону відчуження квартири, накладену приватним нотаріусом, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, від 11 вересня 2024 року у справі № 333/8899/21 та
від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
 
У касаційній скарзі заявник також зазначає, що ПАТ «Банк Форум» припинено як юридичну особу, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником прав та обов`язків припиненого банку, щодо якого здійснював процедуру ліквідації відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
є неналежним відповідачем у справі, оскільки належний відповідач припинений, цей спір про право не може бути вирішено в межах позовного провадження. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки
є звернення із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно
з абзацом третім частини четвертої статті 277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
 
Відзиви на касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Білоконь О. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року задоволено заяви про самовідвід суддів Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року справу розподілено судді-доповідачеві Синельникову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Шипович В. В., 
Коломієць Г. В.
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2024 року задоволено заяви про самовідвід суддів Синельникова Є. В., Шиповича В. В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2024 року справу розподілено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне оскарження
у справі (з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 210/1532/23 із Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У січні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 210/1532/23.
Ухвалою від 15 липня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 16 липня 2025 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
23 грудня 2003 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0156/03/05-Z, за умовами якого банк надав позивачці кредит на поточні потреби у сумі
2 000,00 дол. США строком до 20 грудня 2004 року.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором
від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z, між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладений договір застави
від 24 грудня 2003 року № 0156-З, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Панченко А. А., предметом якого
є однокімнатна квартира, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування квартири.
 
Відомості про обтяження вказаної квартири були включені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 березня
2014 року № 135 «Про віднесення ПАТ «Банк Форум» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 043/14 про введення з 14 березня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Форум».
 
На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 червня
2014 року № 355 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16 червня 2014 року № 49 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким
у ПАТ «Банк Форум» з 16 червня 2014 року відкликано банківську ліцензію, розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйову Н. А. строком на 1 рік, з 16 червня
2014 року до 16 червня 2015 року включно.
 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19 січня 2015 року № 9 від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» відсторонено ОСОБА_2 , а рішенням від 19 січня 2015 року № 10 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» з 19 січня
2015 року призначено Ларченко І. М.
 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28 травня 2015 року № 106 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» та повноважень уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Ларченко І. М. на 1 рік, до 16 червня
2016 року включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2016 року № 840 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» та повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. на 2 роки, до 15 червня 2018 року.
 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 жовтня 2017 року № 4679 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум», визначені статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, делеговано ОСОБА_3 з 10 жовтня
2017 року.
 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 07 червня 2018 року № 1588 продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_3 строком на один рік, з 16 червня 2018 року до 14 червня 2019 року включно.
 
14 червня 2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
 
04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи.
 
Інформація про правонаступників ПАТ «Банк Форум» у Реєстрі відсутня.
 
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
 
Щодо припинення застави (іпотеки)
 
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
 
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
 
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
 
Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).
 
Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
 
Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже, і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.
 
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року                  у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).
 
Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).
 
Щодо встановлення факту
 
У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21) зроблено такий висновок: «у справі, що переглядається: ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна; суди не звернули увагу, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і за примусовому порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання; з урахуванням установлених обставин у цій справі, положень статті 609 ЦК України, ліквідації юридичної особи позикодавця (ПАТ КБ «Західінкомбанк») за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 261206/2203-271, укладеним між КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2, існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки від 26 грудня 2006 року № 271, який укладений між ПАТ КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_1;
 
касаційний суд зауважив, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є ПАТ «Західінкомбанк», щодо якого 03 травня
2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки.
 
Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить, що законодавець визначив порядок усунення прогалин у приватному праві. Приватні відносини
є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини
в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акта цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
 
Касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України
є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
 
…за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року. Касаційний суд акцентує увагу, що ця постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку».
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня
2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23), на яку посилався заявник у касаційній скарзі.
 
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає
в порядку окремого провадження. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України, частини четверта, шоста статті 294 ЦПК України).
 
ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови
у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.
 
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом про визнання припиненим договору застави однокімнатної квартири, зняття заборони відчуження квартири -предмета застави (іпотеки), накладеної приватним нотаріусом, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження щодо квартири - предмета застави (іпотеки), виконаного приватним нотаріусом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зобов`язання за кредитним договором припинено внаслідок належного виконання, тому і застава (іпотека) квартири є припиненою.
 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього позову через неналежний склад відповідачів, у свою чергу суд апеляційної інстанції рішення районного суду скасував та задовольнив частково позов у зв`язку з повним виконанням позивачкою зобов`язань за кредитним договором від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z, проте відмовив у задоволенні позовної вимоги про припинення договору застави, оскільки така вимога є неналежним способом захисту прав та інтересів заставодавця (іпотекодавця).
 
Верховний Суд зауважує, що відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 визначила Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мотивуючи це тим, щоПАТ «Банк Форум» припинило свою діяльність, а Фонд набув прав та обов`язків банку.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи припинено 04 липня 2019 року, правонаступники відсутні.
 
Банк виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 липня 2019 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у березні 2023 року.
 
Фонд не є стороною кредитного договору з позивачкою, у нього відсутні зобов`язання перед позивачкою. Водночас запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» банком не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета застави (іпотеки).
 
Дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції надав їм належну оцінку та обґрунтовано вважав, що наявні підстави вважати заставу (іпотеку) припиненою, оскільки позичальник ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором від 23 грудня 2003 року № 0156/03/05-Z. Тобто апеляційний суд встановив факт припинення іпотеки за договором застави від 24 грудня
2003 року № 0156-З, який укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», за яким приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу
Забуранною А. А. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна. Зазначений факт не оспорюється.
 
Верховний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування відповідних обтяжень
в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
 
Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність
у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду
від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21).
 
Отже, за встановлених у цій справі обставин та з урахуванням наявних підстав вважати заставу (іпотеку) припиненою, суд касаційної інстанції вважає за можливе встановити факт припинення застави (іпотеки), вчиненої на підставі договору застави від 24 грудня 2003 року, про що просить Фонд у касаційній скарзі.
 
Колегія суддів акцентує увагу, що ця постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про заставу (іпотеку).
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із частиною першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення
у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Тому Верховний Суд дійшов висновку, що постанову апеляційного суду у цій справі належить змінити шляхом викладення її мотивувальної та резолютивної частин
в редакції цієї постанови, зокрема викласти підстави для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 у редакції цієї постанови, а в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року вказати про встановлення факту припинення обтяження спірної квартири.
 
Висновки у цій справі відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній
у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21 (провадження № 61-5293св23).
 
Щодо розподілу судових витрат
 
У справі за заявою про встановлення факту припинення іпотеки, поданою на загальних підставах у порядку позовного провадження, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто належний відповідач, на підставі аналогії закону також підлягає застосуванню частина сьома статті 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Зазначене зумовлено тим, що покладення судових витрат
у зв`язку з розглядом такої заяви на неналежного відповідача, який при встановленні цього факту в порядку окремого провадження як заінтересована особа такі витрати не відшкодовує, суперечить закону (див. постанову Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21,провадження
№ 61-6732св23).
 
З урахуванням наведеного відсутні підстави для розподілу судових витрат, а саме стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Змінити резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду
від 05 листопада 2024 року шляхом її викладення в такій редакції:
«Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 08 травня
2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Встановити факт припинення застави за договором застави від 24 грудня
2003 року № 0156-3, який укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум», щодо нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Панченко Анастасією Анатоліївною 24 грудня 2003 року.
Зняти заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладену
25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Забуранною Анастасією Анатоліївною, реєстраційний номер обтяження 4864476.
Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний приватним нотаріусом Забуранною А. А. від 25 квітня
2007 року, реєстраційний номер обтяження 4864476.
У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим договору застави відмовити».
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	Б. І. Гулько      	
 	Г. В. Коломієць      	
 	Р. А. Лідовець