ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
          01010,     м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua
    
Головуючий у першій інстанції: Гагаріна Т.О.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 червня 2025 року                                                       Справа № 740/1657/25
   
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:   
Головуючого судді           Епель О.В.,   
суддів:                                 Карпушової О.В., Кузьмишиної О.М.,   
за участі секретаря           Бродацької І.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року у справі 
   
за позовом            ОСОБА_1 
   
до                       
ІНФОРМАЦІЯ_1 

про                     визнання протиправною та скасування постанови про 
адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :   
          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати Постанову №37 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 лютого 2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 7000 грн.
- справу про адміністративне правопорушення за 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.
          В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що через своє християнське сумління та глибокі релігійні почуття не може погодитися на військову службу під час мобілізації та навчання. При цьому, Позивач наголосив, що він не ухиляється від заходів мобілізації та неодноразово усно та письмово просив здійснити заміну виконання військового обов?язку на невійськову (альтернативу цивільну) службу.
Також Позивач посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.05.2024 у справі № 344/12021/22, висновки Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, викладені в Листі Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08.01.2024 №1218.4/3-37210.3/23/42.2.2, правову позицію Європейського суду з прав людини та інших судів апеляційної інстанції.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, а заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.
При цьому, суд зазначив, що релігійні переконання, не є законною підставою для неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_6, що й утворює об`єктивну сторона правопорушення, за яке Позивача було притягнуто до відповідальності.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи доводи, аналогічні тим, які були викладені у його позовній заяві.
Крім того, Апелянт стверджує, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, має право на заміну виконання військового обов?язку на невійськову (альтернативу) службу, однак зазначене право нівелюється та не визнається судом першої інстанції та Відповідачем.
Також ОСОБА_1 зазначає, що він вчасно повідомив ІНФОРМАЦІЯ_6 про причину неприбуття та особисто подав заяву про проходження альтернативної невійськової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 і до Ніжинської РДА, додавши довідку від Релігійно Центру Свідків Єгови в Україні. 
Позивач у апеляційній скарзі, як і у позовній заяві, посилається на роз?ясненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, правові висновки Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, зокрема у справах № 554/6108/23, № 177/2116/23, № 363/4793/23. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки практиці Європейського суду з прав людини, наведеній у позові.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
23.06.2025 у судове засідання учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. 
Обставини справи, встановлені судом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно повістки №237 від 18.01.2025 ОСОБА_1 необхідно з`явитись 31.01.2025 о 09-00 год до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється сторонами.
28.01.2025 ОСОБА_1 подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Ніжинської районної військової адміністрації заяву про заміну військової служби на невійськову (альтернативну) на підставі релігійних переконань у відповідності до якої зазначає, що належить до релігійного обєднання Свідків Єгови з 2011 року.
29.01.2025 ОСОБА_1 надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про неможливість прибути за повісткою та про заміну військової служби на невійськову.
03.02.2025 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 складено акт про неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_1 31.01.2025 на 09-00 год за повісткою.
12.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення, з якого вбачається, що він не з`явився за повісткою 31.01.2025 о 09-00 год без поважних причин, будучи належним чином повідомленим, у зв`язку чим розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відбудеться о 15-00 год 26.02.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №37 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення згідно якої до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 17000 грн. За змістом цієї постанови, 31.01.2025 о 09-00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не прибув по повісті №237 від 18.01.2025 без поважних причин та не повідомив причину неприбуття на виклик ІНФОРМАЦІЯ_6, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 з терміном прибуття 31.01.2025 о 09-00 год з метою призову на військову службу під час мобілізації, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно довідки релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» від 10.01.2025 №625 ОСОБА_1 з 03.03.2011 є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. ОСОБА_1 вивчає Біблію з одним із Свідків Єгови, відвідує християнські зібрання релігійної громади Свідків Єгови і під наглядом безоплатно бере участь у проповідуванні доброї новини.
За даними військово-облікового документу, інформація про який міститься в мобільному застосунку Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_7», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку як військовозобов`язаний, дата ВЛК - 26.04.2012, визнаний непридатним до служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час /т. 1 а.с.15/.
Представником відповідача надані суду рекомендовані повідомлення про вручення ОСОБА_1 повістки від 18.01.2025 та копії постанови, а також повідомлення від 12.02.2025 про звернення позивача від 28.01.20225 щодо розгляду питання заміни військової служби альтернативною (невійськовою) службою, згідно якої зазначено про неможливість практичної заміни військової служби за призовом під час мобілізації альтернативною (невійськовою) службою в умовах правового режиму воєнного стану, на дату звернення ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю відповідних нормативно-правових актів держави, що врегульовують процедуру такої заміни. Зазначено про те, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ст. 35 Конституції України Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.
Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно із ст.235 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_6 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені ІНФОРМАЦІЯ_6 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч. 3  ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення    законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема,    правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
Так, у спірній постанові наявне посилання на порушення Апелянтом абз. 8 ч. 1 ст. 22  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з яким громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк та місце, зазначені в повістці.
Положеннями ч. 3 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено також чіткий виключний перелік поважних причин неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені відповідними документами, а саме: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Отже, будь-які інші причини неприбуття громадянина до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк, зазначений у повістці не є поважними.
З огляду на викладене вище, твердження Апелянта про те, що він вчасно повідомив ІНФОРМАЦІЯ_6 про причину неприбуття, посилаючись на своє прохання про заміну військової служби на цивільну службу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Доводи Апелянта про те, що він звертався до Відповідача із заявами про надання йому можливості проходити альтернативну невійськову службу, колегія суддів зазначає, що такі обставини на правомірність спірної постанови не впливають. Позаяк, розгляд питання визначення виду служби за заявами Позивача, наявність права Позивача на проходження альтернативної служби, результати розгляду Відповідачем його заяв не належать до предмету розгляду безпосередньо у цій справі.
Відтак, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання Апелянта на рішення у справі «Баятян проти Вірменії» від 07.07.2011 (заява № 23459/03) та рішення у справі «Свідки Єгови м. Москви та інші проти Росії» від 10.06.2010 (заява №302/02), якими вказано на обов`язок держави забезпечити учасникам релігійної організації Свідки Єгови право на альтернативну службу.
Посилання Апелянта на правову позицію інших судів апеляційної інстанції є помилковим, оскільки вони не є джерелом права у контексті ст. 7 КАС України та не є обов`язковими до врахування з огляду на положення ч. 5 ст. 242 КАС України. 
Аналізуючи всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,   
ПОСТАНОВИВ:
   
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.
Судове рішення виготовлено 23 червня 2025 року.
   
Головуючий суддя                                                     О.В. Епель
   
Судді:                                                                                О.В. Карпушова
   
                    О.М. Кузьмишина