ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3927/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Чередко А.Є., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від кредитора (АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»): Кулик С.А. (власні засоби); 
від кредитора (ГУ ДПС у Дніпропетровській області): Кравцов В.В. (в залі суду); 
арбітражний керуючий: Маглиш Л.С. (власні засоби); 
інші учасники не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024  (суддя Примак С.А., повний текст якої підписаний 21.11.2024) у справі №904/3927/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська Агропромислова Компанія", (місто Кам`янське) 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум", місто Кам`янське
про визнання банкрутом,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 у справі №904/3927/22 у задоволенні заяви арбітражного керуючого Маглиш Л.С. від 31.10.2024 про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого та понесених ним витрат відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 ,   в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу   в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву арбітражного керуючого про стягнення грошової винагороди за рахунок кредиторів пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що Кодексом України з процедур банкрутства та у відповідності до практики Верховного Суду передбачено право на стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог.
Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002- 17/1718-2011 встановлено: «Ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав». 
При цьому жодною постановою Верховного Суду не встановлено, що таке право арбітражним керуючим втрачено у випадку звернення із такою заявою після встановлення відмови кредиторів сплатити грошову винагороду у добровільному порядку. Заява про стягнення основної грошової винагороди за своєю природою є додатковим рішенням до рішення про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області у відзиві на апеляційну скаргу просило ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зазначило, що посилаючись на судове рішення Великої Палати Верховного суду від 19 квітня 2023 року по справі №5002-17/1718-2011 арбітражний керуючий залишає поза увагою те, що реалізація права на звернення до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі, може бути подана до вирішення питання про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, а також до завершення процедури банкрутства (має тривати).
Натомість, провадження у справі № 904/3927/22 закрито, а відповідна заява подана після затвердження звіту ліквідатора. З огляду на вищевикладене ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 по справі № 904/2927/22 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано. Згідно з ч. 3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.12.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 03.12.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/3927/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
09.12.2024 матеріали справи №904/3927/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2024 у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), суддів – Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 у справі №904/3927/22; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.04.2025.
08.04.2025 до суду від представника кредитора – АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» адвоката Кулик Сергія Анатолійовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
Клопотання аналогічного змісту надійшло до суду 10.04.2025 від апелянта – арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни. 
Розпорядженням керівника суду від 14.04.2025 № 217/25 через перебування у відрядженні судді Верхогляд Т.А. відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання   автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених Рішенням зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025 №1, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі № 904/3927/22.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.04.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.
В судовому засіданні 14.04.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі № 904/3927/22 затверджено звіт арбітражного керуючого Маглиш Л.С. про нарахування та виплату основної грошової винагороди протягом виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора за період з 01.06.2023 по 31.01.2024 у розмірі 162 000,00 грн, а також звіт про здійснення та відшкодування витрат арбітражним керуючим Маглиш Л.С. (за той же період) у розмірі 34 348,47 грн.
27.02.2024 ухвалою господарського суду затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум", ліквідовано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум", закрито провадження по справі №904/3927/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум".

Протягом 2024 року справа перебувала в суді апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду скарг ГУ ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу господарського суду від 20.02.2024, якою частково відмовлено у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області. 
Так 26.06.2024 постановою Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі №904/3927/22 – залишено без задоволення. Ухвала  Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі №904/3927/22 – залишена без змін.
Постановою Верховного Суду від 16.10.2024 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2024 залишено без змін. Розмір визнаних кредиторських вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у справі № 904/3927/22, залишено у розмірі відповідно до ухвали господарського суду від 06.07.2023, та ухвали господарського суду від 20.02.2024.

31.10.2024 до господарського суду від арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни надійшло клопотання про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого та понесених витрат.

Оскаржувана ухвала господарського суду від 21.11.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви арбітражного керуючого Маглиш Л.С. від 31.10.2024 про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого та понесених нею витрат, мотивована тим, що клопотання про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі, повинно подаватися одночасно з клопотанням про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами господарського суду від 27.02.2024 затверджено звіт ліквідатора №02-07/531 від 26.02.2024 про нарахування та виплату грошової винагороди на суму 162 000,00 грн, здійснення та відшкодування витрат арбітражному керуючому на суму 34 348,47 грн, під час процедури розпорядження та процедури ліквідації та затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум", ліквідовано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум", закрито провадження по справі №904/3927/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ Оптимум".
Правом на подачу клопотання про стягнення з кредиторів банкрута коштів на сплату грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат у справі одночасно з клопотанням про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, арбітражний керуючий Маглиш Л.С. не скористалася.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.6 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі – Закон).
На час відкриття провадження у даній справі про банкрутство набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ)   арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності за заподіяння шкоди, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.
Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
Господарський суд за заявою кредитора має право зменшити розмір грошової винагороди арбітражного керуючого, у разі, якщо середньомісячна заробітна плата керівника боржника є надмірно високою порівняно з мінімальним розміром заробітної плати.
Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.
Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2024 у справі № 904/3927/22 затверджено звіт арбітражного керуючого Маглиш Л.С. про нарахування та виплату основної грошової винагороди протягом виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора за період з 01.06.2023 по 31.01.2024 у розмірі 162 000,00 грн, а також звіт про здійснення та відшкодування витрат арбітражним керуючим Маглиш Л.С. (за той же період) у розмірі 34 348,47 грн.

Дана ухвала набрала законної сили 27.02.2024, кредиторами не  оскаржувалась, заперечень щодо затвердження звітів від кредиторів на дату прийняття ухвали до господарського суду не надходило. 
Із поданих звітів вбачається, що арбітражним керуючим розрахунок основної грошової винагороди здійснено виходячи із приписів ст. 30 КУзПБ, якою визначено мінімальний розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень ліквідатора у сумі не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства звіти про нарахування грошової винагороди були належним чином доведені до відома кредиторів боржника.
Судова колегія наголошує, що звіти є правомірними, оскільки у відповідності до приписів ст. 30 КУзПБ були затверджені судом шляхом прийняття відповідних судових рішень, які набрали законної сили.

19 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду по справі № 5002-17/1718-20 під час вирішення судом питання щодо сплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат, пов`язаних з виконанням повноважень у справі, вкотре підтвердила незмінність раніше прийнятих Верховним Судом висновків з цього питання:
« 7.9. Беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати: оплата послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого.
7.10. Як убачається із приписів статей 12, 30 КУзПБ, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень безоплатно.
Отже, якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу шостого частини другої ст. 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонду авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав (близький за змістом висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 15 липня 2020 року у справі № Б14/040-07/15-08, від 03 березня 2020 року у справі N 916/3600/15, від 26 лютого 2020 року у справі № 11/Б-921/1448/2013, від 14 серпня 2019 року у справі № 5/80-10, від 09 липня 2019 року у справі №15/55/2011/5003, від 18 квітня 2019 року у справі № 5010/1864/2011-Б-13/56, від 16 квітня 2019 року у справі № 914/2458/16, від 13 лютого 2019 року у справі № 910/22696/15, від 30 січня 2019 року у справі № 910/32824/15, від 01 серпня 2018 року у справі № 912/1783/16, від 19 квітня 2018 року у справі № 265/26-02/14/13-08, від 21 березня 2018 року у справі № 3/67-Б).

З матеріалів справи вбачається, що скарги на дії/бездіяльність арбітражного керуючого Маглиш Л.С. при виконанні ним повноважень ліквідатора у справі № 904/3927/22 до господарського суду не надходили.
З матеріалів справи вбачається, що кредиторами Банкрута не прийнято рішення про створення фонду виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, а у Банкрута відсутнє майно, за рахунок реалізації якого можливо здійснити виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражної керуючої.

Пункт 14.1.226. ст. 14 Податкового кодексу України визначає: самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;
Отже, відповідно до приписів Податкового кодексу України поняття незалежна професійна діяльність визначене через термін "самозайнята особа".
Статтею 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи.
Отже, надання послуг арбітражного керуючого, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, відбувається на платній основі.
Згідно з частинами 1, 4, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя. 
Кодексом України з процедур банкрутства передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора, разом з тим Кодекс не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.
При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року, ратифіковану Україною 10.08.1956, Конвенції Міжнародної організації праці № 105 про скасування примусової праці 1957 року, ратифіковану Україною 05.10.2000), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.
Таким чином, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.07.2020 по справі №918/454/18).
Виходячи з аналізу наведених норм у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/32824/15).
Також суд зазначає, що законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора в залежність від обсягу його діяльності (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Кодексу України з процедур банкрутства), від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство.
Тобто, не виявлення ліквідатором в процедурі ліквідації боржника його майна, інших активів та грошових коштів, за умови встановленого судом факту повноти та належності виконання ним своїх обов`язків у цій процедурі, жодним чином не впливає на оплату його послуг.
При цьому, правомірним є покладення оплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі на кредиторів лише у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів.
Встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16 та від 04.10.2018 у справі №916/1503/17.

Так, в межах даної справи судом першої інстанції було розглянуто та схвалено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс боржника, за результатами такого розгляду встановлено відсутність у боржника будь-яких майнових активів (грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, тощо), за рахунок якого можливо було б здійснити й у тому числі погашення основної грошової винагороди арбітражної керуючої та витрат понесених останньою під час ліквідаційної процедури.
Також, як свідчать наявні матеріали справи, кредитори не створювали фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Відсутність в достатньому розмірі коштів, отриманих під час реалізації активів боржника у справі № 904/3927/22, не дозволила виплатити арбітражному керуючому нараховану основну грошову винагороду відшкодувати витрати за рахунок таких коштів.
З огляду на встановлені вище обставини справи, судова колегія погоджується із доводами заявника апеляційної скарги щодо необхідності покладення оплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого Маглиш Л.С. за період виконання повноважень ліквідатора у справі на кредиторів, пропорційно задоволеним грошовим вимогами останніх.

26 вересня 2024 року арбітражний керуючий листами № 02-07/851; № 02-07/8521; № 02-07/853 звернулася до кредиторів, вимоги яких визнані у справі № 904/3927/22, щодо добровільної сплати коштів з нарахованої грошової винагороди відшкодування понесених арбітражним керуючим витрат. Станом на 31 жовтня 2024 року належні арбітражному керуючому кошти не сплачено, проте, обґрунтовані заперечення на звернення арбітражного керуючого не надходили.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що жодною постановою Верховного Суду не встановлено, що право арбітражного керуючого на виплату нарахованої основної грошової винагороди та відшкодування витрат втрачається після затвердження ліквідаційного балансу, звіту ліквідатора та ліквідації юридичної особи – боржника, колегія суддів вважає. що заява про стягнення основної грошової винагороди за своєю природою є додатковим рішенням до рішення про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури.

Посилання господарського суду на постанову Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012 є безпідставним, оскільки обставини, які були досліджені під час розгляду касаційної скарги, за підсумками якої прийнято цю постанову, не є аналогічними. Верховним Судом досліджувалися обставини щодо затвердження судом першої інстанції уточненого реєстру кредиторів (п.6 Постанови), а не питання щодо стягнення з кредиторів коштів на користь арбітражного керуючого. 
Крім того, звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату основної грошової винагороди та відшкодування понесених ним витрат у справі № 5011-15/2551-2012, який затверджено ухвалою, що оскаржувалася, подано арбітражним керуючим за час виконання ним повноважень розпорядника майна Державної акціонерної холдингової компанії "Київський радіозавод".

З огляду на що наявні підстави для задоволення заявиу арбітражного керуючого Маглиш Л.С. про стягнення грошової винагороди за рахунок кредиторів пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог у справі № 904/3927/22.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні заяви арбітражного керуючого Маглиш Л.С. від 31.10.2024 про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого та понесених ним витрат, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід скасувати, прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити заяву арбітражного керуючого Маглиш Л.С. про стягнення грошової винагороди за рахунок кредиторів пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог у справі № 904/3927/22.
В силу вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені скаржником, підлягають відшкодуванню та покладаються на кредиторів.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 у справі №904/3927/22 – задовольнити.
Ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024 у справі №904/3927/22 – скасувати.
Прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити заяву арбітражного керуючого Маглиш Л.С. про стягнення грошової винагороди за рахунок кредиторів пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог у справі № 904/3927/22.
Стягнути з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу – Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44118658; вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005) на рахунок самозайнятої особи - арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) грошові кошти з нарахованої, але невиплаченої арбітражному керуючому основної грошової винагороди у розмірі 3 726,00 грн (три тисячі сімсот двадцять шість грн, 00 коп.) та понесені арбітражним керуючим у справі № 904/3927/22 витрати у розмірі 790,01 грн (сімсот дев`яносто грн, 01 коп.), про що видати наказ. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРЕДА» (до перейменування - ТОВ «Придніпровська агропромислова компанія»; ідентифікаційний код 33382159; 69019, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 51, кімн. 147) на рахунок самозайнятої особи - арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) грошові кошти з нарахованої, але невиплаченої арбітражному керуючому основної грошової винагороди у розмірі 2 268,00 грн (дві тисячі двісті шістдесят вісім грн, 00 коп.) та понесені арбітражним керуючим у справі № 904/3927/22 витрати у розмірі 480,88 грн (чотириста вісімдесят грн, 88 коп.), про що видати наказ.
Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (Ідентифікаційний код 39391950; вул. Шевченка, буд.1, смт. Іршанськ, Коростеньский р-н, Житомирська обл., 12110) на рахунок самозайнятої особи - арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) грошові кошти з нарахованої, але невиплаченої арбітражному керуючому основної грошової винагороди у розмірі 70 956,00 грн (сімдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість грн, 00 коп.) та понесені арбітражним керуючим у справі № 904/3927/22 витрати у розмірі 15 044,63 грн (п`ятнадцять тисяч сорок чотири грн, 63 коп.), про що видати наказ.
Стягнути з Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу – Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44118658; вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005) на користь арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) 1009,33 грн витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРЕДА» (до перейменування - ТОВ «Придніпровська агропромислова компанія»; ідентифікаційний код 33382159; 69019, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 51, кімн. 147) на користь арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) 1009,33 грн витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» в особі філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат» Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (Ідентифікаційний код 39391950; вул. Шевченка, буд.1, смт. Іршанськ, Коростеньский р-н, Житомирська обл., 12110) на користь арбітражного керуючого Маглиш Лади Сергіївни ( НОМЕР_1 ; РНОКПП Отримувача: НОМЕР_2 ) 1009,33 грн витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.255 Господарського процесуального кодексу України, ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст.ст.288, 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2025.

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    А.Є. Чередко

Суддя                                                                                                            Ю.Б. Парусніков