13.08.25
22-ц/812/1434/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/9383/23
Номер провадження 22-ц/812/1434/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання - Носіковим І.М.,
за участю: представника позивачки - адвоката Трушнікова М.М., представника відповідачки - адвоката Сікорської І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді - Афоніної С.М., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової Олени Валеріївни про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, 
в с т а н о в и л а:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Трушніков М.М. звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці, з дня набрання рішенням законної сили.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який є рідним братом позивачки, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . 
Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрито спадкову справу №55/2013. Крім того, спадкоємцем першої черги після смерті померлого ОСОБА_6 є також мати позивачки, ОСОБА_7 , яка відмовилась від своєї частки у спадковому майні на користь своєї доньки – позивачки ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Ємельяновій О.В. 
Проте, про цей факт позивачка дізналась лише 13 грудня 2023 року, оскільки мати вважала, що позивачка автоматично прийняла спадщину.
Крім того, позивачка після консультації з нотаріусом, вважала, що в умовах воєнного стану в Україні діє правило 10 місяців на прийняття спадщини чи відмови від неї. Після чого позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. В той же день 13 грудня 2023 року позивачка отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею було пропущено встановлений строк для прийняття спадщини. 
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили.
10 січня 2024 року представник відповідача - виконавчого комітету Миколаївської міської ради подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що зазначені позивачем підстави пропуску строку на звернення із заявою до нотаріуса про необізнаність щодо відмову від спадщини ОСОБА_7 не є поважними, як сама зазначає позивачка на час смерті у ОСОБА_6 була дружина, а позивач є спадкоємцем другої черги, оскільки є сестрою померлого. 
19 січня 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Трушніков М.М. в звернувся до суду з позовом у новій редакції, пред`явивши позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової О.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2024 року за заявою представника позивачки - адвоката Трушнікова М.М. первісного відповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради замінено на належних відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
09 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сікорська І.С. подала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що юридична необізнаність позивачки щодо строку та порядку прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку. 
Крім того, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви до нотаріуса не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. При цьому посилаючись на практику розгляду аналогічних справ Верховним Судом, також зазначає, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та не вказано перешкод для подачі заяви, і взагалі не вказано жодних причин для пропуску строку для прийняття спадщини
24 вересня 2024 року представник позивачки - адвокат Трушніков М.М. подав письмові пояснення, в яких вказував, що відповідно до вимог ч.2 ст. 1270 ЦК України у разі відмови від прийняття спадщини спадкоємцем, строк для прийняття спадщини встановлюється в три місяця з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від прийняття спадщини. Заява матері позивачки про відмову від спадщини на її користь надійшла нотаріусу поштою 18 листопада 2023 року, а тому вказана заява до нотаріуса подана у встановлені законом строки.
19 березня 2025 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова О.В. направила лист до суду, в якому зазначено, що в матеріалах спадкової справи наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій була допущена описка в даті надходження заяви ОСОБА_7 про відмову від належної їй частини спадщини на користь своєї доньки, сестри померлого - ІНФОРМАЦІЯ_3 замість вірного - ІНФОРМАЦІЯ_4 , але описка не впливає на строки та права спадкоємців. 
У письмових поясненнях представник позивачки - адвокат Трушніков М.М. від 17 квітня 2025 року як на підставу для задоволення позовних вимог посилався на ст. 63 Закону України «Про нотаріат», згідно якої приватний нотаріус Ємельянова О.В. отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана була повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, однак нотаріус такого повідомлення не вчинила. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини не повідомлення позивачки її матір`ю ОСОБА_7 , щодо відмови від спадщини на її користь, оскільки такі аргументи заявника не підтвердженні належними та допустимими доказами, при цьому юридична необізнаність ОСОБА_7 щодо необхідності подачі ОСОБА_1 заяви нотаріусу про прийняття спадщини в строк шість місяців не є поважною причиною. 
Крім того, посилання представника позивача на те, що нотаріусом було роз`яснено позивачці, що існує додатковий 4-місячний строк для вступу в спадщину під час введення воєнного стану, також не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, більш того, 19 червня 2023 року набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини.
До того ж, доводи представника позивачки, що нотаріусом не здійснено будь-яких дій щодо повідомлення позивачки про відкриття спадкової справи є безпідставними, оскільки позивачка не довела, що нотаріус, який відкрив спадкову справу, знав або міг знати про її місце проживання чи роботи. 
Також суд вважав, що відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 1270 ЦК України, оскільки право на спадкування у позивачки виникло 18 липня 2023 року, 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачці додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Трушніков М.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та їх оцінку, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що мати позивачки, ОСОБА_7 своєчасно звернулася з заявою до нотаріуса, про відмову від належної їй частки спадкового майна після смерті її сина - ОСОБА_5 на користь рідної сестри померлого - ОСОБА_1 . Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Моцар Ю.С. не вказала в даній заяві адресу мешкання ОСОБА_1 . Приватний нотаріус Ємельянова О.В. на адресу мешкання ОСОБА_7 вказану у її заяві - АДРЕСА_2 відповідного повідомлення не надіслала а також на адресу реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 також не надсилала. Зазначає, що позивачка має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її рідному брату - ОСОБА_5 , однак через відмову нотаріуса вона позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Сікорська І.С. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. 
У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від третьої особи – приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової О.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що позивачка ОСОБА_1 дошлюбне прізвище ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть, виданого 01 червня 2023 року Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного тану у м. Миколаєві південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 526. 
Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_4 , що належала на підстав свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1995 року.
Позивач ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Миколаєві, згідно повторного свідоцтва про народження, виданого 14.11.1989 міським відділом ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис № 389 від 08 лютого 1961 року та її батьками є ОСОБА_10 та мати - ОСОБА_11 . 
Мати позивачки - ОСОБА_11 дошлюбне прізвище ОСОБА_12 , ОСОБА_13 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.
В подальшому, ОСОБА_14 , 27 лютого 1968 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище на ОСОБА_16 , що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , батьком є ОСОБА_15 , матір`ю - ОСОБА_7 . 
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 10 квітня 1981 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_18 . 
Отже, позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 є братом та сестрою, у яких спільна біологічна мати ОСОБА_7 .
Після смерті ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_2 та на підставі її заяви заведена спадкова справа №№55/2023.
Також, спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_5 є його сини - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_7 .
Спадкоємець ОСОБА_4 подав до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. заяву про відмову від прийняття частини спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 на користь дружини померлого – ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 до нотаріуса не звертався.
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В., спадкоємицю ОСОБА_7 - мати спадкодавця, було повідомлено про відкриття спадщини шляхом направлення листа на її адресу за вих. №100/02-14 від 07 червня 2023 року. 
18 липня 2023 року до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. надійшла заява від матері померлого - ОСОБА_7 про відмову від прийняття частини спадщини після смерті її сина ОСОБА_5 на користь сестри померлого – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С., 10 липня 2023 року.
13 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її брата ОСОБА_5 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової О.В. від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , через пропуск строк на прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для надання позивачці додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки доказів які б свідчили про наявність перешкод у останньої для подання такої заяви нотаріусу, суду не надано.
З таким висновком суду колегія погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.
Суд встановив, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . З заявою про прийняття спадщини позивачка, яка є сестрою померлого, звернулася до приватного нотаріуса 13 грудня 2023 року, тобто після 6 місяців з дня відкриття спадщини.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як на підставу поважності пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалась на те, що про факт спадкування після смерті брата дізналась лише 13 грудня 2023 року, оскільки мати вважала, що позивачка автоматично прийняла спадщину.
До того ж, приватний нотаріус Ємельянова О.В. отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини згідно ст. 63 Закону України «Про нотаріат» зобов`язана була повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, однак нотаріус такого повідомлення не вчинила. 
Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини не повідомлення позивача її матір`ю ОСОБА_7 , щодо відмови від спадщини на її користь, оскільки такі аргументи заявника не підтвердженні належними та допустимими доказами, при цьому юридична необізнаність ОСОБА_7 щодо необхідності подачі ОСОБА_1 заяви нотаріусу про прийняття спадщини в строк шість місяців не є поважною причиною. 
Також судом першої інстанції визнано безпідставними посилання на те, що нотаріусом не здійснено будь-яких дій щодо повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадкової справи, оскільки остання не довела, що нотаріус, який відкрив спадкову справу, знав або міг знати про її місце проживання чи роботи, як того вимагає стаття 63 Закону України «Про нотаріат».
Крім того, судом зазначено, що 19 червня 2023 року набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. За такого, обґрунтовано не прийняв доводи про існування додаткового 4-місячного строку для вступу в спадщину під час введення воєнного стану,
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи позивачки та подані нею докази, дійшов загалом мотивованого висновку про недоведеність належними, достатніми та допустимими доказами поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
До того ж, важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.
Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Доводи в апеляційній скарзі зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.