Номер провадження: 22-ц/813/2765/25 
Справа № 522/3830/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач — Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
представник позивача – Пучкова Людмила анатоліївна
відповідач — ОСОБА_1 
представник відповідача – Федосєєв Євген Олександрович
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Федосєєва Євгена Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Федчишеної Т.Ю., у приміщенні того ж суду,
по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.
До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.08.2017 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач.
Відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку
Відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 24.12.2019 отримав кредитну картку типу: преміальна картка World Black Edition із розміром кредитного ліміту до 200 000 грн.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, відповідно до якого відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Згідно з п. 2.1.1.2.12 Договору у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін розмірі – 74,4 %. для преміальних карток, в тому числі World Black Edition.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором.
Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів за його використання, однак порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати сум, передбачених договором, у зв`язку з чим станом на 07.12.2022 у нього утворилася заборгованість у розмірі 246 892,65 грн, яка складається з: 213 461,33 грн - заборгованості за кредитом, 7 898,02 - заборгованості за нарахованими відсотками; 25 533,30 – заборгованість за простроченими відсотками.
За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.08.2017 в загальній сумі 246 892,65 грн, а також понесені ним судові витрати..
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2024 року позовну заяву Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2017 станом на 07.12.2022 в сумі 213 461 (двісті тринадцять тисяч чотириста шістдесят одну) грн 33 коп. за тілом кредиту.
У решті позову – відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2017, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28.08.2017, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, паспорт споживчого кредиту, виписку по рахунку за договором б/н за період з 12.12.2017 – 09.12.2022, довідки про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту.
Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі №755/18246/15-ц.
Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.
Саме по собі підписання позичальником паспорту споживчого кредиту, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, не є підставою для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за відсотками.
Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року в частині задоволених позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.08.2017 станом на 07.12.2022 в сумі 213 461 (двісті тринадцять тисяч чотириста шістдесят одну) грн 33 коп. за тілом кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року - залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішенні, яким частково задоволено позовні вимоги у повному обсязі, не правильно встановив обставини справи та неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не всебічно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, що стало наслідком для порушення норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції не надав належну оцінку того, що у справі немає жодного підписаного відповідачем документа станом на 28.08.2017, який би доводив факт узгодження з нею конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім суми кредиту, плати за кредит (відсотки), строку кредитування, конкретних умов відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені відсотки, види і формули нарахування пені, штрафу). Дана обставина свідчить про недодержання позивачем вимог закону під час укладення договору, на істотні розбіжності в датах щодо певних юридичних фактів, на неналежність розрахунку заборгованості тощо, на яке не звернув увагу суд першої інстанції.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем порушення вимоги законодавства щодо дотримання належної форми і порядку укладання кредитного договору, який би доводив факт узгодження з ОСОБА_1 конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім суми кредиту. Анкета-заява не містить даних щодо волі ОСОБА_1 на приєднання до будь-якої із кредитних програм позивача (не містить з його боку будь-якого прохання щодо надання йому якихось послуг, в тому числі щодо отримання кредиту шляхом видачі кредитної картки із відповідним лімітом)
Суд першої інстанції не надав належну оцінку того, що у справі немає доказів видачі банком ОСОБА_1 кредитної картки в день, який позивач вважає датою укладення кредитного договору, жодна з кредитних карток не була видана відповідачу в день підписання Анкети-заяви, а саме 28.08.2017.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів.
Сторона відповідача вважає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.
В матеріалах справи долучено заяву-анкету від 28.08.2017 року, яку підписав ОСОБА_1 , не містить даних щодо бажання позивача на отримання якого-небудь кредиту, погодження будь-яких розмірів кредитного ліміту за жодною із кредитних програм банку. При цьому, відсутні дані щодо ознайомлення Позивача із тарифами банку на які-небудь послуги станом на серпень 2017 року. Сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 213 461
(двісті тринадцять тисяч чотириста шістдесят одну) грн 33 коп. не підтверджується, як доданою випискою за період з 12.12.2017 року по 09.12.2022 рік, адже як зазначено в позові, кредит надано 28.08.2017 року, так і відповідним розрахунком, який не містить даних щодо нарахування відповідних сум за період дії кредитного договору.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача подала заяву , яка фактично є відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказувала, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
Щодо явки сторін.
Сторони повідомлені належним чином про час і місце апеляційного перегляду справи по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, предстаник відповідача в режимі відеоконференції прєднався до Одеського апеляційного суду, враховуючи усталену практику Верховного Суду та положення ст.372 ЦПК України, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу слід розглядати без участі представника позивача.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2024 рокулише в частині задоволених позовних вимог.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28.08.2017.
Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений і згодний з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку, які він отримав шляхом самостійного роздрукування.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 12.12.2017, термін дії до 11/20; № НОМЕР_2 дата відкриття 04.11.2020, термін дії 11/23.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку НОМЕР_3 , зміна (встановлення) кредитного ліміту 24.12.2019 – 200 000,00 грн.
Відповідно до виписки за договором № б/н за картковим рахунком відповідача, за період з 12.12.2017 по 09.12.2022 ОСОБА_1 користувався кредитними коштами Банку.
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором, станом на 07.12.2022 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 246 892,65 грн, яка складається з: 213 461,33 грн - заборгованості за кредитом, 7 898,02 грн - заборгованості за нарахованими відсотками, 25 533,30 грн – заборгованості за простроченими відсотками.
Відповідачем частково сплачувалася заборговність за кредитом.
Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).
Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2017, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28.08.2017, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, паспорт споживчого кредиту, виписку по рахунку за договором б/н за період з 12.12.2017 – 09.12.2022, довідки про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту.
Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі №755/18246/15-ц.
Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів відхиляє твердження представника скаржника про відсутність у матеріалах справи доказів отримання і використання коштів, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено виписки по рахунку позичальника та розрахунок заборгованості за кредитним договором, що є письмовими документами, які підтверджують суму боргу.
Розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору. Судова практика свідчить про те, що розрахунок заборгованості може бути належним доказом існування боргу у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема, позивачем було надано такий доказ, а саме копії виписки по рахунку позичальника.
Отже, позивачем було надано належні докази на підтвердження заборгованості відповідача, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості може вважатися належним доказом, що підтверджує суму боргу у взаємозв`язку з долученим до матеріалів справи виписками по рахунку відповідача.
Крім того, матеріали справи містять докази отримання вказаних коштів, якими відповідач активно користувався, неодноразово здійснювала поповнення рахунку, що свідчить фактично про визнання вказаних умов та укладення договору.
Також апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи містять виписку за рахунком, яка є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує у повному обсязі рух коштів на рахунку відповідача та користування цими коштами.
Доводи апеляційної скарги щодо не укладання договору, оскільки не було погоджено всіх істотних умов, апеляційний суд відхиляє, оскільки як вбачається відповідач звернувся до банку із заявою, яку власноручно підписав.
Щодо посилання скаржника про отримання картки в інший день ніж підписання договору, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказане не спростовує факт отримання коштів та користування вказаними картками, зокрема про це свідчить виписка по рахунку.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Федосєєва Євгена Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                                         В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко