ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року	Львів	Справа № 260/1353/24 пров. № А/857/12667/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в справі № 260/1353/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Микуляк П.П.,
час ухвалення рішення – 20 лютого 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29 вересня 2023 року за №  071750011367 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «АСТ» з 01 червня 1992 року по 26 квітня 1993 року в згідно трудової книжки від 15 жовтня 1985 року  НОМЕР_1 ; період роботи в МП «Ліссервіс» з 23 травня 1993 року по 25 грудня 1994 року згідно трудової книжки від 17 липня 1986 року НОМЕР_2 ; період роботи в ООО «Сибірський комплекс», районі Крайньої Півночі Ханти-Мансійський автономний округ, з 29 серпня 2007 року по 29 липня 2017 року згідно трудової книжки від 15 жовтня 1985 року  НОМЕР_1 та довідок про доходи від 29 липня 2017 року №  264-07/17 та №  264-08/17, довідки №264-06/17 від 29 липня 2017 року.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24 червня 2023 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 р. з 01.06.1992 по 26.04.1993 та згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 12.05.1992 по 16.05.1993 так, як зазначені періоди роботи на одному підприємстві, але періоди не збігаються (потребують уточнення), а також період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 23.05.1993 по 25.12.1994 не зараховано до страхового стажу так, як є виправлення в даті створення наказу на прийняття на роботу, що не завірено належним чином.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 21 вересня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши необхідні документи.
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для розгляду.
Так, 29 вересня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням про відмову у призначенні пенсії №  071750011367 відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.
Відповідачем у вищезгаданому рішенні було зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.10.1985 р. з 01.06.1992 по 26.04.1993 та згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 12.05.1992 по 16.05.1993 так, як зазначені періоди роботи на одному підприємстві, але періоди не збігаються (потребують уточнення), а також період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1986 р. з 23.05.1993 по 25.12.1994 не зараховано до страхового стажу так, як є виправлення в даті створення наказу на прийняття на роботу, що не завірено належним чином.
Також не взято до уваги довідку №  264-06/17 від 29.07.2017 про стаж роботи на пільговій посаді з 29.08.2007 по 29.07.2017 так як з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.
Відповідач вказав, що згідно наданих документів заявник набуде право з 24.06.2026 року. Разом з тим, вік заявника 60 років, а страховий стаж особи становить 15 років 04 місяці 04 дні.
Позивач не погодившись з відмовою відповідача щодо призначення пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93 (надалі, також - Порядок № 637). Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку № 637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Станом на час внесення записів щодо спірних періодів роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.74 (далі - Інструкція № 162).
Згідно п. п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом трудової діяльності робітників та службовців.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.
Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма № Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п. 2.4. Інструкції № 162).
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п. 2.5. Інструкції № 162).
Якщо підприємства, що внесли неправильний або неточний запис, ліквідовані, виправлення здійснюються правонаступником, а за його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство. (п. 2.7. Інструкції № 162).
Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58), з прийняттям якої Інструкція № 162 не застосовується.
Варто зауважити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.93 № 301 Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією № 58 припинено застосування Інструкції 162.
При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції № 58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції № 162.
Розділом б) Інструкції № 58 визначений порядок занесення відомостей про працівника.
Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.6. вищезазначеної інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що до страхового стажу позивача, згідно записів трудових книжок, не зараховано: 
період роботи з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. в ТОВ «АСТ» згідно записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 так, як зазначений період не збігається з періодом роботи з 12.05.1992 по 16.05.1993 в ТОВ АСТ згідно трудової книжки від 17 липня 1986 року НОМЕР_2 та потребує уточнення; 
період роботи з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р. в МП «Ліссервіс» згідно записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 так, як є виправлення в даті створення наказу на прийняття на роботу, що не завірено належним чином. 
Згідно довідки №  264-06/17 від 29.07.2017 р. про стаж роботи на пільговій посаді до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р., так як з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. 
Однак з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав до ГУ ПФУ в Закарпатській області, в тому числі, трудову книжку від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та трудову книжку від 17.07.1986 НОМЕР_2 . Згідно даних записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в ТОВ «АСТ» на посаді директора з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р., що підтверджується відповідними записами: 
Запис №  9 - 01.06.1992 року прийнятий на посаду директора в ТОВ «АСТ» на підставі наказу №  6-К від 01.0.1992 р.; 
Запис №  10 - 26.04.1993 року звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі наказу №  4-К від 30.04.1993 р. 
Згідно даних записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював в МП «Ліссервіс» на посаді заступника директора з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р., що підтверджується відповідними записами: 
Запис №  13 - 23.05.1993 року прийнятий на посаду заступника в МП «Ліссервіс»  на підставі наказу №  162 від 23.05.1993 р.; 
Запис №  14 - 25.12.1994 року звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією за згодою  сторін на підставі наказу №  216 від 25.12.1994 р.
Суд першої інстанції ретельно дослідив копії зазначених вище трудових книжок, та встановив, що відомості про спірні періоди роботи внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи. Доказів визнання недостовірними записів трудову книжку від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 та трудову книжку від 17.07.1986 НОМЕР_2 щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.
Водночас, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.
Отже, як інструкція № 58 так і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена у випадку порушення порядку ведення трудової книжки.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі № 307/541/17 (адміністративне провадження № К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Слід зазначити, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).
Крім того, згідно з ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Натомість відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації, зазначеної у трудовій книжці позивача, як і не доведено правомірність дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, а також того, що позивач у спірні періоди не працювала, такі періоди не накладаються тощо.
Таким чином, за наявності трудової книжки позивача та відповідних записів у ній, пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.
Також відповідно до спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи  з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. згідно довідки №  264-06/17 від 29.07.2017 р., оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.
Суд констатує, що відповідно до довідки №  264-06/17 від 29.07.2017 р. ОСОБА_1 працював в ООО «Сибірський комплекс» повний робочий день з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р.  в якості майстра з експлуатації н/г свердловин вахтовим методом роботи.
Разом з тим, трудова книжка від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 містить відповідні записи про періоди роботи позивача в ООО «Сибірський комплекс» в період з 29.08.2007 р. по 29.07.2017 р. (запис №  21 та запис №  22).
В цьому контексті суд попередньої інстанції слушно зазначив, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і  постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень. 
Крім того, у силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. 
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.
Враховуючи наведене, період роботи з 01.06.1992 р. по 26.04.1993 р. в ТОВ «АСТ» згідно записів трудової книжки від 15 жовтня 1985 року НОМЕР_1 , період роботи з 23.05.1993 р. по 25.12.1994 р. в МП «Ліссервіс» згідно записів трудової книжки від 17.07.1986 НОМЕР_2 , період роботи в ООО «Сибірський комплекс» згідно довідки №  264-06/17 від 29.07.2017 р. безпідставно не враховані до страхового стажу позивача, а відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача такі періоди порушує право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.
Колегія суддів зауважує, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в цій справі, з огляду на приписи статті 308 КАС України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в справі № 260/1353/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.