ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/7262/24 пров. № А/857/30540/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №140/7262/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до    Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Ксензюк А.Я., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 17 жовтня 2024),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ( далі – ГУ ПФУ в місті Києві) про визнання протиправними  та зобов`язання вчинити певні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.06.2024 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок пенсії із зарахуванням стажу у кратному розмірі один рік роботи за один рік і шість місяців за період з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988, та виплатити перераховану пенсію з дати її призначення. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ у Волинській області та рішенням №262840021410 від 27.06.2024 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Позивач вважає, що припинення участі росії в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи в кратності, адже такий стаж був набутий до ухвалення відповідних рішень.
З урахуванням наведеного, позивач заперечує проти такої відмови у перерахунку призначеної пенсії, тому звернулася до суду з даним позовом. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №140/7262/24 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , викладеної у рішенні №262840021410 від 27 червня 2024 року, , шляхом зарахування стажу роботи у кратному розмірі один рік роботи за один рік і шість місяців за період з 01 лютого 1985 року по 11 березня 1988 року та з 17 березня 1988 року по 06 вересня 1988 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2024 року про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи    з 01 лютого 1985 року по 11 березня 1988 року та з 17 березня 1988 року по 06 вересня 1988 року у пільговому обчисленні один рік роботи за один рік і шість місяців.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що помилковим є ствердження Суду, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Судом першої інстанції не взято до уваги доводи Відповідача 1, що Позивачем не надано жодного допустимого та достатнього доказу (в розумінні статті 94 КАС України), які б містили відомості про право на пільги щодо обчислення трудового стажу у періоди роботи з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, оскільки трудова книжка серії НОМЕР_1 не містить такої інформації, тому цей період роботи зарахований до трудового стажу на загальних підставах. Суд дійшов помилкового висновку, що спірні періоди підлягають до зарахування у пільговому обчисленні один рік роботи за один рік і шість місяців, що призвело до неправильного вирішення спору.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2024.
З протоколу призначення пенсії позивачці стало відомо, що їй не враховано стаж у кратному розмірі один рік роботи за один рік і шість місяців за період 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 у районі Крайньої Півночі у російській федерації.
У зв`язку з цим, 20.06.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок пенсії із зарахуванням стажу у кратному розмірі один рік роботи за один рік і шість місяців за період з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988, та просила виплатити перераховану пенсію з дати її призначення. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ у Волинській області та рішенням №262840021410 від 27.06.2024 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у спірні періоди, невраховані відповідачами до стажу у кратності, ОСОБА_1 працювала у період з 01.02.1985 (Наказ № 23-к від 29.01.1985) по 11.03.1988 (Наказ №105к від 09.03.1988) у Нафтогазодобувному управлінні «Сутормінськнафта», а у період з 17.03.1988 (Наказ № 34 від 14.03.1988) по 06.09.1988 рік (Наказ № 182 від 03.09.1988) у Ноябрському міському комбінаті побутового обслуговування населення.
Всі інші періоди трудової діяльності позивача зараховано до її страхового стажу, відповідно до рішення №262840021410 від 27.06.2024.
Вважаючи вказані дії щодо не врахування періодів роботи до страхового стажу у кратному розмірі, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася із цим позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд виходив з того, що оскільки відповідач-1 при вирішенні заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії безпідставно обчислив страховий стаж за періоди роботи з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 у пільговому обчисленні один рік роботи за один рік і шість місяців, що стало підставою для відмови у задоволенні її заяви та порушило права позивача, тому належним способом захисту в даному випадку із врахуванням статті 245 КАС України, буде зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 у пільговому обчисленні один рік роботи за один рік і шість місяців, з урахуванням висновків суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Абзацом першим частини першої статті 24 Закону встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону).
Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою статті 44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (Порядок №22-1).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.
В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (далі в редакції, чинній на час внесення спірних записів в трудову книжку).
Аналізуючи наведені норм права, апеляційний суд вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17 (адміністративне провадження № К/9901/24469/18).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадяни держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, які працювали на територіях інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у спірні періоди ОСОБА_1 працювала у період з 01.02.1985 (Наказ № 23-к від 29.01.1985) по 11.03.1988 (Наказ №105к від 09.03.1988) у Нафтогазодобувному управлінні «Сутормінськнафта», а у період з 17.03.1988 (Наказ № 34 від 14.03.1988) по 06.09.1988 рік (Наказ № 182 від 03.09.1988) у Ноябрському міському комбінаті побутового обслуговування населення. З протоколу призначення пенсії слідує, що період з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 було зараховано позивачу до страхового стажу без пільгового обчислення.
Судом першої інстанції, вірно зазначено, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 01.02.1985 по 11.03.1988 та з 17.03.1988 по 06.09.1988 до пільгового розрахунку стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №140/7262/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін